П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1263/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.   
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
05 серпня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з наступними вимогами:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника з 06.06.2017;
- зобов`язати відповідача доплатити невиплачену суму пенсії у зв`язку із втратою годувальника за період з 06.06.2017 по 11.06.2019.
Позов мотивований тим, що починаючи з 06.06.2017 позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Однак пенсію йому призначено тільки із 12.06.2019. Позивач вважає дії відповідача щодо призначення пенсії з 12.06.2019 протиправними мотивуючи це тим, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника у нього виникло із 06.06.2017.
Ухвалою від 09.03.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не дослідив та не надав оцінку доказам, які були надані до суду щодо дати його звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії - 06.06.2017 року та щодо неодноразового подальшого звернення за призначенням пенсії. Вважає, що відповідач протиправно відмовляв у призначенні пенсії, у зв`язку з чим суд першої інстанції в рішенні також вказав про те, що право на пенсію по втраті годувальника він набув 06.06.2017 року, по досягненню 55 років. Скаржник вказує на те, що суд відмовив йому змінити предмет позову з урахуванням поданої до пенсійного фонду заяви від 17.02.2020 року про призначення пенсії за віком , та рішенням від 21.02.2020 року про відмову у призначенні пенсії.
У зв`язку з цим, позивач просить ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документів, що засвідчують родинні стосунки, невідповідності імені загиблого у свідоцтві про смерть та витязі з протоколу ВЛК та відсутності необхідного страхового стажу, у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 , від 21 лютого 2020 року № 025350003369. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити невиплачену суму пенсії у зв`язку із втратою годувальника за період з 17.02.2019 по 11.06.2019 та з 17.02.2020 по 11.06.2020.
У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України якщо згідно положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом, 29.08.2014 під час виконання військового обов`язку загинув син позивача - ОСОБА_2 , 1991 року народження, що підтверджується витягом з протоколу Військово – лікарської комісії Центрального регіону № 115 від 24.10.2014 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
За чинним законодавством, право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон) мають:
непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на повному його утриманні та одержували від нього допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування:
чоловік (дружина), батько,  мати,  якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку та мають необхідний страховий стаж, визначені статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Оскільки на момент смерті  сина ОСОБА_2 батько був працездатним, умови для звернення його із заявою про призначення пенсії, були відсутні.

06 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 досяг 55 років і як батько військовослужбовця, що загинув в період проходження військової служби, 17.02.2020 звернувся до пенсійного органу із заявою про дострокове призначення пенсії за віком, за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, на підставі п.4 ч.1 1 ст.115 Закону №1058.
Проте, рішенням пенсійного органу у призначенні позивачу даного виду пенсії було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого вимогами ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відсутності належних правовстановлюючих документів, що підтверджують факт родинних стосунків і внаслідок невідповідності імені загиблого ОСОБА_2 у Висновку ВЛКК, імені, зазначеному у свідоцтві про смерть.
За висновком ГУ ПФУ у Вінницькій області у зв`язку з наявністю у позивача страхового стажу 15 років 2 міс.21 день, право на пенсію за віком він набуде у віці 65 років.

Зазначене рішення пенсійного органу позивачем у встановлений законом шестимісячний строк в судовому порядку не оскаржено.
28.05.2020 позивач через Вінницький обласний військовий комісаріат звернувся із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХП (аркуш 7  пенсійної справи).
На підставі заяви позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 09.06.2020 оформлено подання про призначення пенсії ОСОБА_1 та 12.06.2020 направлено його  з пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (аркуш 6 пенсійної справи).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.06.2020 пенсія позивачу на підставі ст.36 Закону України № 2262-ХІІ як  члену сім`ї військовослужбовця, який загинув внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, призначена з 12.06.2019, з урахуванням приписів ст.50 цього Закону (пенсія за минулий період при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення такого права, але не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією). (аркуш 1 пенсійної справи).

Позивач не погоджується з даною призначення пенсії і вважає, що оскільки набув право на пенсію з 06.06.2017 року, саме з цієї дати пенсійний орган і зобов`язаний призначити пенсію

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу призначена з 12.06.2019 року правомірно, оскільки позивач, хоча і набув право на пенсію по втраті годувальника за нормами Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” №2262-ХП з 06.06.2017 року, із заявою за призначенням  д а н о г о   в и д у  пенсії  своєчасно не звернувся, а звернувся у встановленому порядку  лише  28 травня 2020 року.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини,  які є спірними, регулюються Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно зі ст. 10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до ст. 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
Однак, відповідно до Закону № 2262-XII, реалізація особою права на призначення пенсії пов`язана із дотриманням нею певних умов, першочерговою із яких є звернення із заявою про призначення пенсії.
Згідно зі ст. 48 Закону № 2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
На виконання вимог Закону № 2262-XII, Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до п. 2 Порядку № 3-1, заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.
Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення (п. 6 Порядку № 3-1).
З наданих Головним управлінням матеріалів пенсійних справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 17.02.2020 про призначення пенсії за віком згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, однак рішенням від 21.02.2020 № 025350003369 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документів, що засвідчують родинні стосунки, невідповідність імені загиблого в свідоцтві про смерть та витязі з протоколу ВЛК та відсутність необхідного страхового стажу. Вказане рішення не є предметом оскарження у справі.
Також встановлено, що із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника згідно Закону № 2262-XII, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області через уповноважений структурний підрозділ (Вінницький обласний військовий комісаріат) 28.05.2020. 
09.06.2020 Вінницьким обласним військовим комісаріатом сформовано подання про призначення пенсії, яке 12.06.2020 разом із заявою від 28.05.2020 надійшло до відповідача.
Згідно протоколу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 22.06.2020 пенсія позивачу призначена з 12.06.2019, відповідно до ст. 50 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно ст. 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Отже, враховуючи, що заява позивача про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника разом із іншими документами  надійшли до органу Пенсійного фонду України 12.06.2020, відповідачем правомірно призначено пенсію із 12.06.2019 (не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією). Будь – яких інших заяв про призначення пенсії по втраті годувальника поданих позивачем раніше матеріали пенсійної справи не містять.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як зазначалося, в силу ст. 48 Закону № 2262-XII та п. 2, 6 Порядку № 3-1 єдиним допустимим засобом доказування факту звернення позивача до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії є письмова заява із відповідними документами.

Тому, аргументи позивача про те, що він звертався із питань призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду 06.06.2017 і цей факт можуть підтвердити свідки , суд не приймає, оскільки факт звернення за призначенням пенсії може бути підтверджений лише письмовою заявою, поданою до пенсійного органу, у встановленому законом порядку.
Покази свідків не є допустимим доказом цієї обставини.
Перевіривши обґрунтованість доводів учасників справ та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно визначено дату призначення пенсії, а тому підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання перерахувати пенсію за період із 06.06.2017 по 11.06.2019 відсутні.
Вимоги апеляційної скарги щодо перегляду правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21 лютого 2020 року № 025350003369 є безпідставними, оскільки зазначене рішення не є предметом оскарження у даній справі.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що звернення позивача  із заявами про призначення пенсії в лютому 2020 року та в травні 2020 року подані за нормами  р і з н и х  законів та  р і з н и х видів пенсії. Так, звернення позивача в лютому 2020 року мало місце щодо призначення йому пенсії  за  в і к о м   достроково,  згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV,як батьку загиблого військовослужбовця.
В травні 2020 року позивач звернувся за призначенням пенсії п о  в т р а т і  г о д у в а л ь н и к а  на підставі ст.36  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Умови призначення пенсії за цими законами  різні.
Проте, позивач має право вибору виду пенсії, за наявності визначених законом умов.
Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при призначенні  позивачу на пенсії по втраті годувальника та визначаючи строк, з якого призначається пенсія, відповідач діяв на підставі та  у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, вчинені дії  відповідають вимогам обґрунтованості та добросовісності.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі   05 серпня 2021 року.
          
Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.