ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2021 р.           Справа№ 911/2288/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С., 
представники сторін:
від позивача - Яців О.Р.,
від відповідача - не з`явились,
розглядає апеляційну скаргу 
Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк"
на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2021 (повний текст ухвали складено 09.08.2021)
про відмову в забезпеченні позову
у справі №911/2288/21 (суддя Третьякова О.О.)
За позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк"
до  ОСОБА_1 
про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Публічне акціонерне товариство Акціонерного Банку "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме:
- в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо Енерджи Дніпро» в розмірі 3390453,54 євро та 114719,95 грн перед Публічним акціонерним товариством Акціонерним Банком «Укргазбанк» за Генеральним кредитним договором №114/2019/ДНОД-КБ-ГКД від 26.03.2019 та Кредитним договором про надання кредиту у формі невідновлювальної кредитної лінії №2/18/к від 13.02.2018, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 1688280,19 євро, пені за несвоєчасне погашення процентів - 114719,95 грн, процентів від суми простроченої заборгованості за сумою кредиту (подія припинення), розрахованих за ставкою 100,01% річних у відповідності до вимог    ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та згідно з п.п. 5.5.1 Генерального кредитного договору №114/2019/ДНОД-КБ-ГКД від 26.03.2019 - 1 702 173, 35 євро, звернути стягнення на належне ОСОБА_1 майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки №2/18/к/3-4 від 19.04. 2018, а саме:
- нерухоме майно - житловий будинок, житловою площею 72,9 кв.м., загальною площею 419,2 кв.м., який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 3223155400:05:096:0070 за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1187, виданий 13.11.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1511169132231, право власності на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019, номер запису про право власності 34128320, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49660431 від 13.11.2019, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267800756 від 27.07.2021);
- нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер: 3223155400:05:096:0070, площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1185, виданий 13.11.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1511183732231, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019, номер запису про право власності 34127208, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49659211 від 13.11.2019, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267800330 від 27.07.2021);
- нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер: 3223155400:05:096:0069, площею 0,019 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та| належить ОСОБА_1     на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1183, виданий 13.11.2019, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куликовська Т.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1511205032231, право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019, номер запису про право власності 34126226, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49658140 від 13.11.2019, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №257801231 від 27.07.2021),
шляхом проведення прилюдних торгів під час примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рамках процедури виконавчого провадження з визначенням ринкової ціни предмета застави при його примусовому виконанні на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В обґрунтування позову Банк зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Біо Енерджи Дніпро» не виконується свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за Кредитним договором про надання кредиту у формі невідновлювальної кредитної лінії №2/18/к від 13.02.2018 та Генеральним кредитним договором №114/2019/ДНОД-КБ-ГКД від 26.03.2019, укладеними між Публічним акціонерним товариством Акціонерним Банком «Укргазбанк»    та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біо Енерджи Дніпро», виконання яких згідно з Договором іпотеки №2/18/к/3-4 від 19.04.2018 забезпечене вищевказаним нерухомим майном (житловим будинком та земельними ділянками), що належали ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 .
Також, разом з позовною заявою Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "Укргазбанк" звернулось до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки №2/18/к/3-4 від 19.04.2018, в межах розміру ціни позову.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник, всупереч чинним нормам процесуального закону, у своїй заяві про забезпечення позову, не обґрунтував необхідність та доцільність вжиття заявленого заходу забезпечення позову. Крім того судом першої інстанції враховано, що іпотека сама по собі є обтяженням нерухомого майна,    яке    не потребує додаткового забезпечення.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "Укргазбанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №911/2288/21 та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з допущенням невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи та з порушенням норм процесуального права. Зокрема, доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, які були викладені у заяві про забезпечення позову, а саме що станом на дату подання позову та заяви про забезпечення позову, позичальник і відповідач не виконали та продовжують порушувати виконання умов кредитних договорів та своїх зобов`язань по погашенню кредиту та відсотків за користування ним. Позивач припускає, що відносно майна відповідача, можуть відбутись аналогічні негативні дії, як ті, що відбулись із майном - групи пов`язаних з відповідачем та позичальником осіб  .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №911/2288/21 та призначено розгляд справи на 22.09.2021 року.
В судовому засіданні 22.09.2021 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції    встановив наступне.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. 
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів реальних існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про можливість невиконання судового рішення. 
Колегія суддів, переглянувши в апеляційному порядку ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 року, погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного. 
Аналіз вищенаведених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання про забезпечення позову підлягають оцінці доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в    заяві    на    потенційну    можливість    ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Колегія суддів зазначає, що позивач в обґрунтування підстав для забезпечення позову зазначав, що станом на дату подання позову та заяви про забезпечення позову, позичальник і відповідач не виконали та продовжують порушувати виконання умов кредитних договорів та своїх зобов`язань по погашенню кредиту та відсотків за користування ним, що відповідно може свідчити про продовження невиконання взятих на себе зобов`язань і в майбутньому. 
Крім того, в заяві вказано, що позивач припускає, що відносно майна відповідача, можуть відбутись аналогічні негативні дії, як ті, що відбулись із майном - групи пов`язаних з відповідачем та позичальником осіб    - Узлової О.К., яка виступає іпотекодавцем за Договором іпотеки №1/16/к/3-2 від 07.10.2016, укладеним в забезпечення виконання Товариством з обмежено відповідальністю «Альтернативні Енергоресурси» і Товариством з обмеженою відповідальністю «АПС Пауер Технолоджи» своїх зобов`язань за Генеральним кредитним договором №1/16/к від 07.10.2016, укладеним з позивачем (таким майном є житловий будинок, літ. Я-7, загально площею 1774,0 кв.м., житловою площею 595,5 кв.м., адреса: м. Дніпропетровськ, пр. Маркса Карла, 37б).
В якості документального підтвердження, позивач зазначає, що згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №267119722 від 22.07.2021 року (а.с. 40-46)    нібито за заявою іпотекодержателя (позивача), серія та номер 685, виданої 24.03.2021 року, 16.07.2021 року було припинено обтяження іпотекою нерухомого майна за реєстраційним номером 45765612101; в цей же день без згоди позивача було протиправно змінено власника нерухомого майна    - ОСОБА_3 на ОСОБА_4 ; проте згадуваної в Інформаційній довідці №267119722 від 22.07.2021 року заяви про припинення обтяження серія та номер 685, виданої 24.03.2021 року позивач не подавав.
Відтак, такі обставини, на переконання позивача, свідчать про вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, у зв`язку із чим позивач звернувся до правоохоронних органів, в    підтвердження чого подає копію заяви про вчинення кримінального правопорушення №148/28587/2021 від 26.07.2021 року (а.с.47-49).
Крім того, позивач наголошує на те, що стосовно юридичних осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС Пауер Технолоджи» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтернативні Енергоресурси», що виступають поручителями Товариства з обмеженою відповідальністю «Біо Енерджи Дніпро», майже одночасно ініційовано штучні справи про банкрутство, що вказує на недобросовісність боржників позивача, тобто, мають місце дії позичальника та поручителів, спрямовані на ухилення від виконання своїх зобов`язань, шляхом створення перешкод у реалізації прав позивача як їх кредитора.
В той же час, колегія суддів зазначає, що будь-якого документального підтвердження, що саме відповідач у даній справі ( ОСОБА_1 ) чинить дії з метою реалізації спірного майна позивачем не надано.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявні Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна відповідача, відповідно до яких обтяження    за Договором іпотеки №2/18/к/3-4 від 19.04.2018 року є діючими. (а.с. 20-28).
Відповідно до частини 1        статті 546 Цивільного кодексу України        виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1        статті 575 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.
Тобто, правова суть укладення договору іпотеки є захист прав кредитора по основному зобов`язанню шляхом одержання своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у разі, якщо основне зобов`язання не буде виконано боржником;         іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» врегульовано державну реєстрацію іпотеки, а саме, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Частинам 5, 6 статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. 
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Колегія суддів також звертає увагу, що основними засадами державної реєстрації прав відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними.
Натомість, наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для відмови в державній реєстрації прав.
Крім того, відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Отже, в Державному реєстрі прав зареєстрована іпотека і заборона на спірне майно, яка має пріоритет відповідно до положень статті 3 Закону України "Про іпотеку", а тому місцевий господарський суд правомірно встановив, що іпотека сама по собі є обтяженням нерухомого майна,    яке    не потребує додаткового забезпечення, зокрема шляхом накладення арешту на таке майно.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами в підтвердження обставин невиконання відповідачем судового рішення у випадку задоволення позову, а відтак не доведено необхідності застосування заявленого позивачем заходу забезпечення позову в порядку ст. ст. 136, 137 ГПК України.
Відтак, в даному випадку заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Слід зазначити, що саме лише посилання заявника на потенційне порушення прав позивача при виконанні майбутнього рішення суду не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову без надання при цьому належних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що заявником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника, питання вичерпності висновків суду, позиція колегії суддів ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №911/2288/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року у справі №911/2288/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року по справі №911/2288/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.09.2021 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко