УХВАЛА

21 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  927/180/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги  Фермерського господарства "Донбас-Агро" (далі - ФГ "Донбас-Агро",  відповідач, скаржник)
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021

у справі №    927/180/21
за позовом Приватного акціонерного товариства "Насіння Чернігівщини" (далі - ПрАТ    "Насіння Чернігівщини", позивач)
до ФГ "Донбас-Агро"
про  стягнення 455 401,34 грн,

ВСТАНОВИВ:

ФГ "Донбас-Агро" 09.08.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) через Північний апеляційний господарський суд звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема скасувати частково рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі     № 927/180/21, а саме в частині стягнення з ФГ "Донбас-Агро" на користь                       ПрАТ   "Насіння Чернігівщини"  199    500,00 грн - штрафу, 6344,77 грн - судового збору та 16    692,37 грн - витрат на правову допомогу; справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Також скаржник просить Суд поновити строк на касаційне оскарження та зупинити виконання оскаржуваних судових рішень у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 03.09.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 927/180/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової    Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос І.Б.  

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №    927/180/21, зокрема позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ФГ "Донбас-Агро" на користь ПрАТ "Насіння Чернігівщини"  199    500,00 грн - штрафу, 6    344,77 грн - судового збору та 16    692,37 грн - витрат на правову допомогу; у решті позову відмовлено.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ФГ "Донбас-Агро" у контексті підстав оскарження судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського Суду Чернігівської області від 23.02.2021 про відкриття провадження у справі №    927/180/21, суд дійшов висновку, що дана справа є малозначною з огляду на ціну позову, предмета та підстав позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, кількість сторін та значення для суспільного інтересу.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина третя статті 12 ГПК України).
Отже, враховуючи наведені вище висновки судів попередніх інстанцій, дана справа є малозначною.
Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України покладається на скаржника.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "б", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, ФГ "Донбас-Агро" зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 249, частини другої статті 250 ГПК України помилково вирішив в ухвалі від 23.02.2021 питання розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без наявності клопотання позивача. При цьому, скаржник вказує, що, оскільки ціна позову ПрАТ "Насіння Чернігівщини" до ФГ "Донбас- Агро" на момент винесення ухвали суду складала 502    802,38 грн, що перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2270=227000 грн), вказану справу не можна вважати малозначною в контексті пункту 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України.

Крім того, скаржник зазначає, що без подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №    927/180/21 та без їх скасування позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки суд першої інстанції вирішивши в порушення вимог статті 249, частини другої статті 250 ГПК України в ухвалі від 23.02.2021 питання розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без наявності клопотання позивача, порушив обов`язок, передбачений частини восьмої статті 165 ГПК України, а саме: "Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідач підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі". Також у такий спосіб відповідача в порушення вимог частин першої та другої статті 180, пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України позбавлено права пред`явлення зустрічного позову у строк для подання відзиву та можливості його спільного розгляду з первісним позовом.

Підсумовуючи викладене, скаржник зазначає, що дану справу не можна віднести до категорії справ незначної складності.

Стосовно посилання скаржника на підпункт "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Зі змісту частини п`ятої статті  12 ГПК України випливає, що малозначними справами, зокрема, є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказана норма розділяє малозначні справи за різними критеріями: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто які визнаються малозначними за законом з урахуванням ціни позову; та 2) справи незначної складності, які визнаються малозначними за висновком суду та на розсуд суду з урахуванням та оцінкою конкретних обставин справи та подальшою необхідністю вибору виду провадження для розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною третьою статті 247 ГПК України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Статтею 250 ГПК України унормовано, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні питання про віднесення справи до категорії малозначних, суд враховує приписи статті 247 ГПК України.

При цьому, складність судової справи є суб`єктивною підставою віднесення справи до категорії малозначних, яку суд оцінює під час розгляду відповідної справи. 

Крім того, реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів господарського судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що справа помилково віднесена судом першої інстанції до справ незначної складності, оскільки зі змісту ухвали від Господарського Суду Чернігівської області від 23.02.2021 суд першої інстанції зазначив підстави і мотиви з яких він виходив, визначаючи справу, як малозначну і доводи у цій частині не дають підстав для твердження підстав, що судом першої інстанції порушено норму процесуального права, зокрема статтю 247 ГПК України. 

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі з цієї підстави. 

Також Верховний Суд зазначає, що твердження заявника касаційної скарги проте, що він позбавлений спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки відповідач позбавлений був право подати зустрічний позов у даній справі з підстав порушення судом частини восьмої статті 165 ГПК України, визнаються судом не переконливими та не аргументованими, оскільки право подати зустрічний позов протягом розгляду справи в суді першої інстанції та у відповідності до частини першої статті 180 ГПК України є суб`єктивним правом учасника судового процесу та не залежить від порядку розгляду справи. До того ж, зі змісту ухвали Господарського Суду Чернігівської області від 23.02.2021 про відкриття провадження у справі №    927/180/21, зокрема у пункті 5 встановлено відповідачу строк, відповідно до статті 165 ГПК України, п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі: надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем; одночасно надіслати позивачу: копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною третьої статті 287 ГПК України. Доводи касаційної скарги зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні господарськими судами під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішенням суду попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Також слід зауважити, що саме лише застереження про те, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнано судом підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст.    6 Конвенції.

Водночас, у цій справі таких питань заявник не ставив перед судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №    21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФГ "Донбас-Агро" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №    927/180/21, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з наявністю підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, додані до матеріалів касаційної скарги клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про зупинення виконання судових рішень у даній справі, залишаються Судом без розгляду.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Фермерського господарства "Донбас-Агро"  рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 у справі №    927/180/21. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Булгакова

Суддя                                                                                               І. Колос