ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 вересня 2021 року                                                            м. Чернівці
справа № 726/689/21
провадження 22-ц/822/857/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б.    
суддів : Кулянди М.І., Владичана А.І.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2021 року та на додаткове рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 15 липня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків.
Позовні вимоги обґрунтував наступним. Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 19.09.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син сторін - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в даний час проживає із позивачем.
Ще у 2020 році позивач повідомив відповідачку, що він планує повезти сина влітку на відпочинок та оздоровлення на море до Республіки Болгарія та просив її про надання нею нотаріально засвідченого дозволу на виїзд сина за кордон без її супроводу. Відповідачка в свою чергу не заперечувала та обіцяла, що наддасть такий дозвіл.
Однак, у подальшому, відповідач відмовилась надавати такий дозвіл, незважаючи на те, що з метою відпочинку та оздоровлення, він придбав туристичну путівку для себе та сина до республіки Болгарія з 14.08.2021 року по  29.08.2021 року, забронювавши при цьому готельний номер, білет туди і назад, страхування, тощо. 
Враховуючі уточненні позовні вимоги, просив суд ухвалити рішення, яким надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , без згоди його матері, за межі України до Республіки Болгарії, Румунії для відпочинку та оздоровлення з 14.08.2021 року по 30.08.2021 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Садгірського районного суду  м.Чернівців від 22 червня 2021 року позов  задоволено.
Надано ОСОБА_2 тимчасовий дозвіл на виїзд ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в його супроводі без згоди та супроводу матері дитини ОСОБА_1 за межі України до Республіки Болгарія, Румунії, у період з 14 серпня 2021 року по 30 серпня 2021 року включно.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 гривень.
Додатковим рішенням Садгірського районного суду Чернівців 16 липня 2021 року стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 14800грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2021 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 16 липня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 із рішеннями суду не погоджується, оскільки вважає, що рішення прийняті при невірному застосуванні норм матеріального права та порушенні норми процесуального права. Судом не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки.
Апелянт, зазначає, що суд першої інстанції постановив рішення в порушення вимог ч.3 ст.223 ЦПК України без її участі, незважаючи на її заяву про відкладення розгляду.
Суд першої інстанції не дивлячись на поважні причини необхідності перенесення розгляду справи, розглянув справу без її присутності, та без присутності її представників, на якому постановив рішення, чим порушив норми ЦПК України.
Внаслідок вирішення справи за її відсутності вона була позбавлена можливості довести суду той факт, що внаслідок розгляду справи у Вижницькому районному суді Чернівецької області щодо примусового відібрання малолітнього сина від його батька ОСОБА_2 не можна вирішувати будь-які інші справи, що пов`язані із переміщенням дитини, особливо за кордон з його батьком і в силу вимог п.6 ч.1ст.251 ЦПК України необхідно зупинити розгляд даної справи до вирішення справи про відібрання дитини.
Суд першої інстанції не надав належну оцінку відсутності доказів на підтвердження матеріального забезпечення позивача, що має значення при вирішенні даного спору, що ставить під сумнів належні умови для відпочинку та повернення сина з-за кордону.
Щодо ухвалення додаткового рішення апелянт зазначає, що суд першої інстанції ніяк не відреагував на її заперечення щодо розміру судових витрат на правову допомогу, не звернув уваги, що сума заявлена позивачем у позові орієнтовно становить 6892 грн., а сума заявлена позивачем у заяві про прийняття додаткового рішення становить 14800 грн., що істотно перевищує орієнтовну суму витрат, а даний спір є для кваліфікованого адвоката незначної складності, не вимагає великого обсягу надання адвокатських послуг, по даній справі було проведено 2 судових засідання, а тому вказаний розмір цих витрат є завищеним. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1   року.
Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 19.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано.
08.01.2019 року між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав спільної дитини у якому визначено, що місцем проживання сина є місце проживання матері, яка згідно довідки по реєстрацію місця проживання зареєстрована у АДРЕСА_1 . 
Згідно Акту, виданого 29.04.2021 року ОСББ «Рівненська 5-А», по АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 без реєстрації місця проживання.
Судом встановлено, що позивач забронював отель у Болгарії Perla Beach, з харчуванням все включено, та оплатив туристичне страхування з 15.08.2021 року по 29.08.2021 року.
Встановлено також, що для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зарезервовано 2 посадочні місця до республіки Болгарія, та у зворотньому напрямку, що підтверджено копією автобусного білету № НОМЕР_2 . Дата виїзду до Болгарії із Чернівців - 14.08.2021 року, дата повернення - 30.08.2021 року.
Окрім того, позивачем, який діяв також і в інтересах дитини, було укладено договір комплексного страхування подорожуючих за межами України, період дії договору 14.08.2021 - 31.08.2021 року. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення Садгірського районного суду Чернівців від 22 червня 2021 року слід залишити без змін, додаткове рішення Садгірського районного суду Чернівців 16 липня 2021 року в частині відшкодування витрат на правничу допомогу слід змінити з наступних підстав.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. 
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
При вирішенні справи судом першої інстанції взято до уваги, що відповідно до довідки КНП «ЦПМСД «Садгора» Чернівецької міської ради, неповнолітньому ОСОБА_3 02.01.2019 року та 13.04.2021 року були встановлені діагнози - вітряна віспа та гостра інфекція верхніх шляхів, рекомендовано перебування у гірському та морському кліматі. 
Судом встановлено, що позивач забронював отель у Болгарії Perla Beach, з харчуванням все включено, та оплатив туристичне страхування з 15.08.2021 року по 29.08.2021 року, для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зарезервовано 2 посадочні місця до республіки Болгарія, та у зворотньому напрямку, що підтверджено копією автобусного білету № НОМЕР_2 . Дата виїзду до Болгарії із Чернівців - 14.08.2021 року, дата повернення - 30.08.2021 року. А також укладено договір комплексного страхування подорожуючих за межами України, період дії договору 14.08.2021 - 31.08.2021 року. 
Установивши, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у супроводі батька та без дозволу і супроводу матері, із визначенням його початку й закінчення з 14.08.2021 року по 30.08. 2021 відповідає інтересам дитини, не порушує прав матері на спілкування з нею та не позбавляє її права брати участь у вихованні та утриманні дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про надання такого дозволу, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини. 
Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення та стягуючи з відповідача на користь позивача 14800 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розмір витрат є обґрунтованим, пропорційним до предмета позову, відповідає умовам укладеного договору та підтверджений відповідними доказами.
Проте з таким висновком не повністю погоджується колегія суддів.
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача ОСОБА_2 у даній справі представляв адвокат Василатій О.О. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 26 квітня 2021 року. 
ОСОБА_2 подав позовну заяву до суду першої інстанції, в якій повідомив, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс та очікує понести становить 8000 грн.
Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 22 червня 2021 року позов  задоволено.
ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 800 грн. 
Зокрема, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції акт №1 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 26.04.2021 року, на суму 7375,00 грн., акт №2 виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 26.04.2021 року, на суму 7425,00 грн. 
При розгляді справи відповідач висловив свої заперечення, щодо розміру витрат на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначеного суд першої інстанції не врахував. 
Колегія суддів вважає, що заявлений позивачем та стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З наданих позивачем актів виконаних робіт та наданих послуг вбачається, що йому адвокатом надавались такі послуги, як неодноразові усні консультації, підготовка клопотань про долучення доказів. Однак, враховуючи заяви про відкладення, а також враховуючи незначну тривалість судових засідань та нескладну категорію справи, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг). 
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу понесену позивачем в суді першої інстанції слід зменшити до 8000грн.
При розгляді апеляційної скарги, позивачем заявлено відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 7050грн. за апеляційний розгляд та подано Акт від 12.09.2021р. №3 виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги. Апелянтом заперечується зазначений розмір.
Як вбачається з Акту від 12.09.2021р. №3 виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги, адвокатом були надані такі послуги як : неодноразові усні консультації, підготовка клопотань про ознайомлення з матеріалами справи та долучення доказів, підготовка відзиву, участь в судовому засіданні. 
Однак, як вже було зазначено, враховуючи незначну складність справи, а також враховуючи, що відзив грунтується на доводах позову, враховуючи, що за клопотанням сторін, в тому числі неодноразових клопотань представника позивача, розгляд апеляційної скарги був відкладений, і розгляд справи відбувся за одне судове засідання, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в сумі 7050грн. є значно завищені та їх слід зменшити до 4000грн. 
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2021 року є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування чи зміни немає.
Судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни додаткового рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 15 липня 2021 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн. на відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Також слід стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. на відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги за апеляційний розгляд. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                        постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 22 червня 2021 року залишити без змін.
Додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 15 липня 2021 року змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн. на відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. на відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги за апеляційний розгляд справи. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - 17 вересня 2021 року.
Головуючий                                                 І.Б. Перепелюк 
Судді:                                                          М.І. Кулянда
                                                               А.І. Владичан