УХВАЛА       
 
13 серпня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 757/4166/19-ц
провадження № 61-3547св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк», про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 16 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 січня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подавдо Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі.
УхвалоюВерховного Суду від 15 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження.
У грудні 2020року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Судуз підстави, передбаченої частиною п`ятою статті 403 ЦПК України (виключна правова проблема).
Клопотання мотивоване тим, що у цій справі, на думку заявника, підлягає врахуванню та обставина, що станом на грудень 2020 року нереалізоване майно ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відсутнє, третя черга акцептованих кредиторів не була задоволена в повному обсязі, а задоволення вимог кредиторів четвертої черги навіть не починалось.
Таким чином, вимоги позивача, який є кредитором банку, не будуть задоволені
в четвергу чергу за недостатністю майна банку, тому у цьому випадку зазначені правовідносини містять правову проблему, оскільки такі вимоги, згідно
із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважаться погашеними.
Крім того, відсутній єдиний підхід і щодо того, у який спосіб кредитор банку, вимоги якого не були задоволені за недостатністю майна, має право вимагати компенсації за втрачене майно у вигляді банківського вкладу. 
Згідно з частиною п`ятою статтею 403 ЦПК України суд, який розглядає справу 
в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Тлумачення змісту частини п`ятої статті 403 ЦПК України свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності про передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії 
в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.
При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, 
а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке 
є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
У клопотанні відсутнє обґрунтування кількісного та якісного показників, які 
б свідчить про наявність виключної проблеми та необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тобто наявності різної правозастосовної практики у цій категорії спорів та яким чином передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду сприятиме розвитку права 
і формування єдиної правозастосовної практики. Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність виключної правової проблеми у цій справі. Тому 
у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.
Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
М. Ю. Тітов