ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3043/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 липня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладеного в листі від 09 жовтня 2020 року №2600-0304-8/144706 про відмову позивачці у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/60;
- зобов`язати відповідача здійснити з 01 лютого 2020 року перерахунок та виплачувати позивачці пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті  50-1  Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ  (в редакції  Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ), яка діяла на час призначення пенсії, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку працюючого працівника на посаді старшого помічника (начальнику відділу) (прирівняній посаді) прокуратури міста Києва у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 30 серпня 2017    року прийнята постанова від №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/60 про заробітну плату, що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її граничного розміру, а також виплатити різницю, яка виникне на час фактичного перерахунку пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не здійснено перерахунок та виплату належної йому пенсії, починаючи з 01.02.2020 відповідно до статті 50-1  Закону України «Про прокуратуру»  в розмірі 90% від розміру місячної (чинної) заробітної плати без обмеження її максимальним розміром.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 рокуадміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладене в листі від 09 жовтня 2020 року №2600-0304-8/144706 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/60.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 лютого 2020 року перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, виходячи з розрахунку 88% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27 лютого 2020 року №18/60 про заробітну плату, що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На думку апелянта, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, відповідач зазначає, що перерахунок пенсії працівникам органів прокуратури проводиться, зокрема, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді.
Враховуючи, що після прийняття Конституційним Судом рішення від 13.12.2020 №7-р(ІІ)/2019, нормативно-правові акти про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, які працюють на відповідній посаді, не приймалися, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Крім того, скаржник уважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивач на підставі  статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-Х «Про прокуратуру»  (далі - Закон №1789-ХІ), у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», чинній на момент призначення пенсії, оскільки згадані положення статті 50-1 втратили чинність 01.01.2015.
Також відповідач висловлює незгоду з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про виплату пенсії позивачу без обмеження її максимального розміру, оскільки це прямо суперечить вимогам  статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру»  (далі - Закон №1697-VII), яка не скасована та є чинною.
Відповідно до  статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в м.    Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XІІ.
Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016    року у справі №754/10738/16-а Лівобережне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті  501    Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №    1789-XІІ, починаючи з 01 серпня 2016 року, виходячи з розрахунку 88% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури м. Києва від 04 липня 2016    року №18/425 без обмеження її максимального розміру та виплатити заборгованість з урахуванням раніше проведених виплат.
За результатом розгляду заяви позивачки від 24 вересня 2020 року щодо перерахунку її пенсії відповідач листом від 09 жовтня 2020 року №2600-0304-8/144706 відмовив у здійсненні перерахунку пенсії, обґрунтовуючи тим, що відповідно до рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 працівникам прокуратури згідно  Закону України «Про прокуратуру»  перерахунок пенсії проводиться, зокрема, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок; згідно пункту 7  постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019    року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів»  зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією  постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із  Законом України «Про прокуратуру».
Уважаючи зазначену відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія призначена відповідно до  статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІ, тобто до набрання чинності  Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.
Враховуючи те, що позивачка вже є пенсіонером за вислугою років і пенсія призначена до 01.01.2016 року, до пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження її максимального розміру, визначені  Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ.
Суд першої інстанції посилався на  статтю 22 Конституції України, зазначаючи    про неможливість звуження та обмеження змісту й обсягу існуючих прав при прийнятті нових законів.
Також за наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до  статті 50-1 Закону №1789-ХІ, вказуючи на необхідність застосування норми, яка діяла на момент призначення пенсії.
Здійснення перерахунку пенсії на підставі та у порядку іншому ніж на момент її призначення, суд першої інстанції розцінив, як втручання у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно із положеннями  статті 24 Конституції України  громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися  Законом №1789-ХІІ.
Зокрема, частиною першою  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  установлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Така пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина дванадцята  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ).
Статтею 50-1 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина 13 цієї статті).
Частина вісімнадцята  статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ  (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року), передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
До  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  вносилися зміни  Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, унаслідок яких наведена вище частина сімнадцята  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  з 01.10.2011 стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.
У подальшому, 14.10.2014 ухвалено новий  Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ  (далі - Закон №1697-VІІ).
Частина двадцята  статті 86 Закону №1697-VІІ  (в первинній редакції) мала такий текст: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Отже, первісна редакція частини двадцятої  статті 86 Закону №1697-VІІ  та частина вісімнадцята  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.
Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у т.ч. стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року.
Водночас з 15.07.2015 втратив чинність  Закон №1789-XII  (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів). У подальшому 1 січня 2015 року набрав чинності  Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»  (далі - Закон №76-VIII), яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни: частину вісімнадцяту  статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ  (діяла до 15.07.2015) викладено в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»; частину двадцяту  статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» №1697-VІІ  (набрала чинності 15.07.2015) викладено у такій редакції: « 20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
Отже, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні жоден  закон  не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі  Закону України «Про прокуратуру». Законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України.
При цьому, Кабінет Міністрів України впродовж 2015-2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13.12.2019 №7-р(II)/2019 яким визнав таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним), положення частини двадцятої  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII  зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У вказаному рішенні Конституційним Судом України встановлено такий порядок виконання цього Рішення:
- частина двадцята  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята  статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII  підлягає застосуванню в первинній редакції:
«Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».
Таким чином,  Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р  (ІІ)/2019 повернуто працівникам прокуратури право на перерахунок пенсій за  Законом №1697-VІІ.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30.04.2020 року у справі № 334/3092/16-а (2-а/334/17/17).
Відповідно до частини другої  статті 152 Конституції України  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що  рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 впливає на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви позивача від 24.09.2020 року про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років на підставі довідки Прокуратури міста Києва від 27.02.2020 №18/60.
Отже, позивач має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, відповідно до положень частини двадцятої  статті 86 Закону №1697-VІІ  з 01.02.2020.
Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2020 на підставі заяви від 24.09.2020 та довідки прокуратури міста Києва  від 27.02.2020 №18/60 є протиправними.
Доводи відповідача про те, що після набрання чинності  рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ)/2019 (після 13.12.2019) нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його дій, оскільки чинна з 13.12.2019 норма частини 20  статті 86 Закону №1697-VII  визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.
Протягом усього періоду дії норми  статті 86 Закону №1697-VІІ, яка визначала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, позивач мав право на перерахунок пенсії, проте був позбавлений можливості таке право реалізувати з огляду на бездіяльність Кабінету Міністрів України.
Така бездіяльність уряду була предметом розгляду у судах.
Верховний Суд в постанові від 24.04.2019 у справі №826/8546/18 звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких  Законом №1697-VІІ  покладено саме на уряд.
Суди у зазначеній справі визнали протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20  статті 86 Закону України «Про прокуратуру»  та зобов`язали Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та ухвалити рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.
Проте, рішення суду фактично Кабінетом Міністрів України не виконано.
Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури зумовило неможливість проведення органами Пенсійного фонду України перерахунку зазначених пенсій, у тому числі, пенсії позивача.
Реалізація його права була забезпечена саме рішенням Конституційного Суду від 13.12.2019.
Твердження Пенсійного органу про той факт, що для реалізації пенсіонерами права на перерахунок пенсії, визначеного  статтею 86 Закону №1697-VІІ  (у редакції, що діє з 13.12.2019), обов`язковою умовою є прийняття урядом нової постанови про підвищення заробітної плати прокурорським працівникам, є хибним з огляду на те, що на момент прийняття  Конституційним Судом України зазначеного рішення  вже існувала суттєва різниця в оплаті праці діючих працівників прокуратури та розмірі заробітних плат, з яких розраховані пенсії прокурорських пенсіонерів. І така нерівність має усуватись Пенсійним Фондом України шляхом беззастережного (відносно дати ухвалення рішення про збільшення заробітку діючих працівників прокуратури) задоволення заяв пенсіонерів про перерахунок пенсії, поданих після 13.12.2019.
Крім того, слід звернути увагу, що  постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657  є чинною, а тому відсутні підстави для її незастосування. Таке рішення уряду є рішенням про «підвищення заробітної плати прокурорським працівникам».
У той же час є необгрунтованими позовні вимоги про перерахунок пенсії на підставі частини вісімнадцятої  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та визначала умовою перерахунку пенсії за вислугу років працівника прокуратури збільшення заробітної плати за посадою, з якої ця особа звільнялася на пенсію), оскільки зазначена норма ще з 01.01.2015 є нечинною. У таких випадках слід керуватись діючим законодавством, зокрема  статтею 86 Закону №1697-VII.
Таким чином, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до  статті 86 Закону №1697-VII  на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27.02.2020 №18/60.
Колегія суддів звертає увагу на відмінність правового регулювання даних правовідносин щодо первинного обчислення пенсії особам, які мають право на її отримання, та перерахунку раніше призначених пенсій.
Колегія суддів наголошує, що в період з 01.01.2015 до 13.12.2019 в Україні не було жодного  Закону  чи іншого нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі  Закону України «Про прокуратуру». Усталена практика Верховного Суду свідчить про безпідставність вимог заявників до органів ПФУ про перерахунок їм після 01.01.2015 пенсії на умовах та в порядку, що був визначений частиною вісімнадцятою  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  (у редакції до 01.01.2015) та редакції частини 20  статті 86 Закону № 1697-VII, яка фактично набрала чинності лише 13.12.2019.
Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка була чинна на момент призначення йому пенсії.
Що стосується права позивача на отримання пенсії без обмеження її максимального розміру, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося  статтею 50-1 Закону №1789-XII.
Згідно з частиною чотирнадцятою  статті 50-1 Закону №1789-XII  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Вказане обмеження виплати пенсії максимальним її розміром встановлено  Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI  (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011 та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону №3668-VI  максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема,  Закону України «Про прокуратуру»  не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Як встановлено пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим  Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).
Так,  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, частину п`ятнадцяту  статті 50-1 Закону №1789-XII  замінено чотирма частинами такого змісту, зокрема: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим частини шістнадцяту - двадцяту вважати відповідно частинами дев`ятнадцятою - двадцять третьою».
Крім того, 15.07.2015 набрав чинності  Закон №1697-VII  відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим  Законом, зокрема,  Закон №1789-XII, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15 грудня 2015 року.
Відтак, частина вісімнадцята  статті 50-1 Закону №1789-XII, яка застосовувалась субсидіарно з пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI та врегульовувала питання виплати пенсій без обмежень, на час проведення перерахунку пенсії позивачу втратила чинність з набранням чинності  Закону №1697-VII, а тому до спірних правовідносин не застосовується.
Водночас, відповідно до абзацу 6 частини п`ятнадцятої  статті 86 Закону №1697-VII  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів звертає увагу, що положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.
Отже, на момент проведення перерахунку пенсії позивачу, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до  статті 50-1 Закону №1789-ХІІ  (у редакції на час призначення пенсії) оскільки положення цієї статті втратили чинність, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.
Посилання суду першої інстанції на порушення  статті 22 Конституції України  є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 24.07.2018 у справі №554/10456/16-а.
За таких обставин позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром задоволенню не підлягають.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до  статті 242 КАС України  Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.
За правилами  статті 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення  закону  або застосування  закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування  закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до частини другої  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню в частині з прийняттям постанови про відмову в задоволення позовних вимог у цій частині.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо іншої частини вимог, то оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає зміні.
Керуючись статтями  315,  317,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років, викладене в листі від 09.10.2020 №2600-0304-8/144706.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 13.12.2019 р. відповідно до  статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру»  на підставі довідки прокуратури міста Києва від 27.02.2020 №18/60.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5  статті 328 КАС України  оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                   І.О.Лічевецький

суддя                                                                                  В.П.Мельничук

суддя                                                                                  О.М.Оксененко