ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4534/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В. ,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі №280/4534/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення – рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення від 03.03.2020 №512197-5005-0829.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, 23.07.2008 між Запорізькою міською радою – Орендодавець та громадянином ОСОБА_1 – Орендар укладено Договір оренди землі, відповідно до пункту 1 якого, Орендодавець, відповідно до рішення двадцять першої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради №33/112 від 23.04.2008 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування магазину та складу-магазину, яка знаходиться: АДРЕСА_1 .
03.03.2020 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення – рішення №512197-5005-0829, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, за 2020 рік, в розмірі 154435,87 грн., яке зобов`язано сплатити протягом 60 днів від дня отримання податкового повідомлення рішення.
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням – рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення – рішення контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписами пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Пунктом 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.
Відповідно до пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу передана у користування земельна ділянка, як фізичній особі, а отже, нарахування податку проводиться контролюючим органом.
Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, з урахуванням викладених норм податкового законодавства та на підставі відомостей Державного земельного кадастру контролюючим органом було правомірно прийнято податкове повідомлення – рішення, яким позивачу нараховано зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 30.03.2020 Верховною Радою України прийнято Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)”, який набув чинності 02.04.2020. Зазначеним Законом, підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-4 такого змісту:
“Не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
При цьому платники плати за землю (крім фізичних осіб), які відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу подали податкову декларацію, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період березень 2020 року.
У разі якщо у березні чи квітні 2020 року платниками плати за землю було подано уточнюючу податкову декларацію щодо зменшення податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року з причин, які не пов`язані із самостійним виявленням помилок, що містяться у раніше поданій ними податковій декларації, такі платники плати за землю зобов`язані подати не пізніше 30 квітня 2020 року уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельного податку та/або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, в яких відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податкові періоди березень та квітень 2020 року відповідно до положень цього підпункту.
При цьому у разі подання таких податкових декларацій з підстав, визначених цим підпунктом, до таких платників податків не застосовуються санкції, визначені статтею 50 цього Кодексу, та штрафні санкції згідно з вимогами пункту 120.2 статті 120 цього Кодексу, за внесення змін до податкової звітності в частині збільшення податкових зобов`язань з плати за землю за податковий період квітень 2020 року.
Установити, що платники плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності), які визначають податкові зобов`язання із плати за землю на підставі податкових декларацій, сплачують податкове зобов`язання зі сплати плати за землю за податковий період квітень 2020 року у повному обсязі за місцезнаходженням земельної ділянки у строк до 30 червня 2020 року без нарахування пені та штрафних санкцій, передбачених цим Кодексом за порушення термінів сплати податкових зобов`язань щодо загальних термінів сплати податкового зобов`язання за такий період.”. 
Отже, згідно наведеної норми законодавець звільнив від зобов`язань з плати за землю за період з 1 березня по 31 березня 2020 року платників такої плати, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що в даному випадку законодавцем у зазначеному пункті також було визначено шляхи реалізації такого звільнення від зобов`язання, зокрема, шляхом подання уточнюючої податкової декларації, в якій необхідно відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за податковий період березень 2020 року.
Отже, з наведеного вбачається, що фактично законодавець надав можливість не сплачувати зобов`язання за березень 2020 року тим суб`єктам господарювання, які використовують земельні ділянки в господарській діяльності, проте не могли вести таку діяльність у зв`язку із запровадженим в Україні жорстким карантином.
Так, відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Згідно ч.1 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Частиною 2 статті 55 ГК України передбачено, що суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції  та підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин не мав статусу фізичної особи – підприємця, отже не був суб`єктом господарювання, а відповідно і не міг використовувати земельну ділянку в господарській діяльності.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта стосовно того, що останнім передано в оренду приміщення розташовані на земельній ділянці, оскільки наведена обставина не впливає на спірні правовідносини, тому що спір в даному випадку стосується саме орендної плати за землю, а не приміщень, що на ній розташовані.
Крім того, не спроможними доводи апелянта з урахуванням періоду визначення податковим органом зобов`язання - 2020 року. 
Отже, враховуючи, що п.52-4 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України може бути за відповідних обставин застосовано лише у березні 2020 року, доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення. яким визначено зобов`язання за 2020 рік є необгрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що положення пункту 52-4 підрозділу 10 розділу XX ПК України не розповсюджуються на позивача не стосуються всього періоду правовідносин, а відповідно і не мають впливу правомірність прийняття спірного податкового повідомлення – рішення, в зв`язку з чим отже останнє є правомірним та не підлягає скасуванню.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі №280/4534/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко