УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

30 серпня 2021 року  
Київ
справа №826/5950/16
адміністративне провадження №К/9901/30597/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Л.В. Тацій, В.М. Шарапи
перевіривши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Правління Національного банку України від 24 березня 2016 року № 190/БТ «Про накладення штрафу на Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року зазначені рішення скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанції не встановлено чи подавались позивачем докази куратору чи відповідачу на підтвердження того, що ним вживались всі можливі заходи для надання запитуваної інформації, а тому чи мав можливість Національний банк України перевірити обґрунтованість підстав невиконання позивачем вимог куратора та Національного банку України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк».

Згідно із електронним бланком про відправлення рекомендованого поштового відправлення 0100195500244 на конверті касаційна скарга на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, повний текст якої виготовлено 28 липня 2021 року, направлена до Верховного Суду 16 серпня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами загального позовного провадження у закритому судовому засіданні.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання права у подібних правовідносинах щодо питання правомірності застосування Національним банком України вимог статей 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України», статей 67, 73 Закону України «Про  банки і банківську діяльність», пункту 3.1 та пункту 3.2 глави 3 розділу І, пункту 9.1 та пункту 9.6 глави 9 розділу ІІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою ПНБУ від 17 серпня 2012 року № 346 (зі змінами), що є накладенням штрафу до банків, які на запит НБУ/кредитора банку надали інформацію в більшому обсязі ніж запитувалось, тобто за період збереження понад три дні - понад той строк, який визначений пунктом 41 Розділу постанови правління Національного банку України № 63 від 10 лютого 2016 року «Про затвердження правил  організації захисту приміщень банків в Україні», згідно якого Банк зобов`язаний обладнати системою відеоспостереження з обов`язковою реєстрацією та архівацією відеосигналу строком не менше ніж три дні сховище для індивідуальних сейфів, робоче місце касира, зону клієнтів біля робочого місця касира та вхід/вихід клієнтів до банку. Також скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду в частині застосування до НБУ до банків заходів впливу у вигляді штрафу - 0,05 % від зареєстрованого статутного капіталу, за ненадання запитуваної НБУ інформації, яка з урахуванням строків зберігання визначеного пунктом 41 Розділу постанови правління Національного банку України № 63 від 10 лютого 2016 року «Про затвердження правил з організації захисту приміщень банків в Україні» та дати запиту із визначеним запитуваним періодом, в Банку не зберіглась. 

Така правова проблема, яка на думку Банку, зумовлена протиправно застосованим НБУ до Банку неадекватного заходу впливу - накладення штрафу, свідчить про безумовну необхідність у формуванні Верховним Судом правозастосовчої практики, яка була направлена на вирішення такої правової проблеми для банків в цілому.

Зокрема, скаржник зазначає, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень, судами не бралися до уваги доводи та докази подані банком, а приділено увагу виключно позиції відповідача, що суперечить принципу рівності та змагальності сторін та є порушенням статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що полягає у незастосуванні судами до спірних правовідносин вимог пункту 41 Розділу постанови правління Національного банку України № 63 від 10 лютого 2016 року «Про затвердження правил з організації захисту приміщень банків в Україні», застосування якого в комплексі із обсягом запитуваної куратором та НБУ інформації виключило б з позиції судів наявність в діях Банку складу порушення; незастосування до спірних правовідносин норм законодавства, які надавали відповідачу право застосовувати до Банку адекватніший та збалансованіший захід впливу (застереження/накладення штрафу за невиконання вимог куратора) в порівнянні із застосуванням до Банку заходом (за невиконання вимог НБУ).

З вищевикладеного Верховний Суд приходить до висновку, що зазначені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підстави на яких подано касаційну скаргу у цій справі, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року.

Наведені доводи вказують на існування обставин, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, і є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Керуючись статтями 328, 329, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови.

Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 826/5950/16 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до Національного банку України про визнання протиправною та скасування постанови.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Л.В. Тацій

Суддя                                                                                                              В.М. Шарапа