П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3137/21	

 	                                             Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.                                                       Дата і місце ухвалення: 14.06.2021., м.Одеса  	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  -    Ступакової І.Г.
суддів             -    Бітова А.І.
-          Лук`янчук О.В.

          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у перерахунку на підставі повідомлення №421-12962/С-02/8-1500/21 від 13.01.2021 року грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці наступний період: календарний період проходження військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 роки 10 місяців 26 днів; половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова - 02 роки 05 місяців з урахуванням періоду роботи на посаді судді 18 років, визначивши суддівський стаж 23 роки 03 місяці 26 днів;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання з 13 січня 2021 року, у розмірі 56% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням проведених за цей період виплат.
Позов обґрунтовано тим, що на день обрання на посаду судді, за позивачем зберігався стаж проходження військової служби у Збройних Силах СРСР та   навчання за денною формою в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова. Таким чином, у сукупності зі стажем роботи на посаді судді, стаж  позивача становить 23 роки 03 місяці 26 днів, що надає йому право на встановлення щомісячного довічного грошового у розмірі 56% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до абзацу 2 пункту 25, абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ від 02.06.2016 року, із наступними змінами, внесеними згідно із Законом №1774-VІІІ від 06.12.2016 року та у редакції Закону №1798-VІІІ від 21.12.2016 року, а не 50%, як це встановлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року «Щодо обчислення стажу роботи на посаді судді у відставці Теплодарського міського суду Одеської області ОСОБА_1 » - визнано протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, визначені довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року «Щодо обчислення стажу роботи на посаді судді у відставці Теплодарського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року «Щодо обчислення стажу роботи на посаді судді у відставці Теплодарського міського суду Одеської області ОСОБА_1 », у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати  та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції підчас прийняття оскаржуваного рішення помилково не було враховано, що з 19.02.2020 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі №420/6137/20 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має розраховуватися, виходячи з відсоткових розмірів суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів". А за таких обставин, відсутні законні підстави для зарахування додаткового періоду роботи до суддівського стажу позивача та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56%.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст.  311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 12.12.1980 року займав посаду судді Тарутинського та Красноокнянського районних судів Одеської області.
З 14.05.1993 року по 05.11.2004 року, ОСОБА_1 займав посаду судді Комінтернівського районного та Теплодарського міського судів Одеської області.
З 01.03.2007 року, відповідно до розпорядження №7777 від 17.03.2007 року ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди.
На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/6137/20 від 07.09.2020 року (суддя Вовченко О.А. ), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено з 19.02.2020 року, перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/20/2 від 28.02.2020 року.
Однак, здійсненим на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/6137/20 від 07.09.2020 року (суддя Вовченко О.А. ) перерахунком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області зменшено відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 86% до 50% від суми грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді.
24.12.2020 року, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку №6-3906/20 щодо обчислення стажу роботи на посаді судді у відставці Теплодарського міського суду Одеської області ОСОБА_1 .
Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року, стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 становить 23 роки 03 місяці 26 днів.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року, з урахуванням стажу роботи судді 23 роки 03 місяці 26 днів.
Листом №421-12962/С-02/8-1500/21 від 13.01.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що з 19.02.2020 року, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/6137/20 від 07.09.2020 року, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховано, виходячи з відсоткових розмірів суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, згідно вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ від 02.06.2016 року.
Не погоджуючись з призначеним розміром щомісячного довічного грошового утримання, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Вказане підтверджується також положеннями Закону України №1798-VIII від 21.12.2016 року «Про Вищу раду правосуддя», яким були внесені зміни у Закон №2453-VI, зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом 4 такого змісту: «…судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)…».
Крім того, стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 становить 23 роки 03 місяці 26 днів, з урахуванням частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, з 19.02.2020 року позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 6% за 3 повні роки).
Зважаючи на викладене вище,  суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з 19.02.2020 року, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №6-3906/20 від 24.12.2020 року «Щодо обчислення стажу роботи на посаді судді у відставці Теплодарського міського суду Одеської області ОСОБА_1 », у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновкам суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).
За унормуванням пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Суддя, який вийшов у відставку, згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VI, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII обумовлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) окреслено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
За змістом частини першої статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Що стосується зарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці наступний період: календарний період проходження військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 роки 10 місяців 26 днів; половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова - 02 роки 05 місяців з урахуванням періоду роботи на посаді судді 18 років, визначивши суддівський стаж 23 роки 03 місяці 26 днів  колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч. 1 ст. 116 Закону України №1402-VIII передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ст. 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина 2 статті 137).
Абзацом 4 пункту 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 (провадження №11-1481заі18) вказала, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Отже, внесені до статті 137 Закону № 1402-VI1I зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема, з довідки-розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якому стаж позивача складає:
- календарний період проходження військової служби у Збройних Силах СРСР (з 30.11.1962 по 26.10.1965) - 02 роки 10 місяців 26 днів; 
- половину строку навчання на денному відділенні юридичного факультету в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова (повний строк навчання з 01.09.1971 по 01.07.1976) - 02 роки 05 місяців;
- стаж роботи на посаді судді 18 років (з 21.12.1980 по 30.06.1987, з 14.05.1993 по 05.11.2004)
Усього стаж роботи становить 23 роки 03 місяці 26 днів (а.с. 14). 
В матеріалах справи містяться рішення відповідача про призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу, з яких вбачається, що позивачу зараховано стаж з наступними даними: загальний стаж (повний) становить 45 років 0 місяців 12 днів; у тому числі стаж судді становить 23 роки 03 місяці 26 днів (а.с. 127, 132, 135)
Крім того, Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справі № 766/7021/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 сформулював правову позицію, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Із системного аналізу наведених вище норм та правової позиції Верховного Суду по спірних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку, що загальний стаж роботи позивача з урахуванням календарного періоду проходження військової служби у Збройних Силах СРСР - 02 роки 10 місяців 26 днів та половина строку навчання на денному відділенні юридичного факультету в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова - 02 роки 05 місяців зараховуються до стажу, що дає йому право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, становить 23 роки 03 місяці 26 днів.
За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відсутності законних  підстав для зарахування додаткового періоду роботи до суддівського стажу позивача та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% та погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у вказаній частині.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.328 КАС України.

                                                     Повний текст судового рішення виготовлений   18 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук