ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2021 р.           Справа№ 910/17926/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Тарасенко К.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 22.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро"
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 (повний текст складено 18.05.2021) 
у справі №910/17926/20 (суддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" 
про стягнення грошових коштів
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна"
про розірвання договору,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" (відповідач за первісним позовом) про стягнення штрафних санкцій за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас №1000060877 від 11.06.2020 розмірі 1 177 904,94 грн., з них: пеня - 230 528,31 грн, 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів - 315 792,21 грн та 20% додаткового штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення згідно п. 6.2.1. договору - 631 584,42 грн. 
Первісні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом зобов`язань за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас № 1000060877 від 11.06.2020 в частині своєчасної поставки товару, внаслідок чого позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 року прийнято первісну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/17926/20, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
21.12.2020 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про розірвання договору купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас №1000060877 від 11.06.2020 в судовому порядку.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (покупцем) свого обов`язку щодо оплати фактично переданого товару, а також відмовою у прийнятті поставленого товару, що на думку відповідача за первісним позовом, є істотним порушенням вищезгаданого договору, оскільки ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов`язок з оплати товару та його прийняття є основними обов`язками покупця. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, об`єднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом, ухвалено зустрічну позовну заяву розглядати за правилами загального позовного провадження разом з первісним позовом у підготовчому засіданні.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" грошові кошти: пені - 115 264,15 грн, 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів - 157    896,10 грн, 20% додаткового штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення згідно п. 6.2.1. договору - 315 792,21 грн та судовий збір - 8834,29 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено повністю.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем за первісним позовом наявності правових підстав для стягнення штрафних санкцій в судовому порядку.
Проте, враховуючи викладені обставини справи та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем за первісним позовом, а також відсутність доказів понесення останнім будь-яких збитків, місцевий господарський суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкцій (пені, 10% штрафу та 20% додаткового штрафу) до 50%, у зв`язку з чим, частково задовольнив первісні позовні вимоги.
Відмовляючи у зустрічних позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за первісним позовом не було доведено порушення його прав чи законних інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з даним зустрічним позовом, а також не доведено наявність визначених законом (статтею 651 Цивільного кодексу України) підстав для розірвання договору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20: в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги; в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю. Здійснити перерозподіл судових витрат, у зв`язку з чим додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/17926/20 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" б/н від 30.04.2021 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/17926/20 задовольнити.
Разом з тим, скаржник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20, оскільки копію зазначеного рішення ним було отримано безпосередньо в суді першої інстанції - 20.05.2021.
Втім, з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 була подана засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції - 09.06.2021, а повний текст оскаржуваного рішення скаржником було отримано 26.05.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.
Також скаржник в апеляційній скарзі просить залучити до участі у справі №910/17926/20 Приватне акціонерне товариство "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісним позовних вимог та в частині відмови в зустрічному позові прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які в свою чергу, призвели до невідповідності висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, а також до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом зводяться до того, що судом першої інстанції:
- не вказано про причини відмови у залученні Приватне акціонерне товариство "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи, а також  не вказано про факт звернення відповідача за первісним позовом до місцевого господарського суду із заявою про залучення такої третьої особи;
- не надано оцінки доказам, які свідчать про незаконну відмову Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле" від прийняття товару;
- проігноровано доводи відповідача за первісним позовом стосовно стягнення двох штрафів, нарахованих за прострочення у поставці товару, що на думку відповідача за первісним позовом є неможливим, оскільки вважатиметься притягненням останнього до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення;
- неправильно застосовано положення ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Також від відповідача за первісним позовом до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній повністю підтримує правову позицію викладену в апеляційній скарзі.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіна Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/17926/20 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме: визначити судове рішення, яке саме скаржник оскаржує до суду апеляційної інстанції, та, у разі оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 надати докази сплати судового збору у розмірі 16 404,43 грн.
22.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20 в якій скаржник просить апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20 задовольнити. Окрім того, скаржник надав докази сплати судового збору у розмірі 16 404,43 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20. Зупинено дію на рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги призначено на 22.09.2021.
В судове засідання, яке відбулося 22.09.2021 з`явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.
Також представником відповідача за первісним позовом було підтримано клопотання про залучення до участі у справі №910/17926/20 Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна". 
Вищевказане клопотання було викладено в апеляційній скарзі та обґрунтоване необхідністю залучення Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи з підстав припинення остатнім приймання пшениці на зберігання.
Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справи Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи, заслухавши думку позивача за первісним позовом з цього приводу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у клопотанні відповідача за первісним позовом, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи залучаються у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки. 
Таким чином, залученню в якості третіх осіб підлягають не всі особи, які тим чи іншим чином пов`язані з відносинами між позивачем чи відповідачем, а лише особи, чиїх прав та обов`язків стосуватиметься рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи предметом первісного позову є вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу за невиконання договору купівлі - продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас №1000060877 від 11.06.2020. Предметом зустрічного позову є розірвання вищевказаного договору з підстав порушення умов вищевказаного договору зі сторони позивача за первісним позовом.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів зауважує на тому, що в своєму клопотанні відповідач за первісним позовом не зазначив конкретно, на які саме права та обов`язки елеватора вплине рішення суду про задоволення чи відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів. Тобто, яким чином стягнення штрафу з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" чи відмова у стягненні штрафу вплине на права та обов`язки елеватора і яким чином розірвання договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" та  Товариством з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" може вплинути на права та обов`язки Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле".
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
11.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (за договором - покупець, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" (за договором - продавець, відповідач за первісним позовом) укладено договір купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас № 1000060877 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов`язується поставити покупцю товар в строки, передбачені в цьому договорі, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість.
Пунктом 1.2. договору передбачено об`єм поставки у заліковій вазі 700 тонн. Під заліковою вагою/кількістю сторони розуміють залікову вагу товару, доведеного до якісних характеристик, що передбачені в даному договорі.
За змістом п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється на умовах DAP у відповідності до ІНКОТЕРМС 2010/2020. Місцем поставки є зерновий склад: ПрАТ "Городоцький елеватор Суффле", 32002, Хмельницька обл., м. Городок, вул. Зелена, 1.
В п. 3.3. договору визначено, що продавець зобов`язується здійснити поставку всього об`єму товару у строк до 31.08.2020.
На виконання умов договору відповідач за первісним позовом поставив, а позивач прийняв 95,613 тонн пшениці 3 класу на загальну суму 498 840,55 грн, що підтверджується видатковою накладною № 5210035355 від 20.08.2020 року.
В подальшому, 21.08.2020 позивач за первісним позовом здійснив оплату поставленої пшениці на суму 498 840,55 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 9918 та № 9919 від 21.08.2020 року.
Як вказував позивач за первісним позовом залишок непоставленої пшениці 3 класу складає 604,387 тонн. 
20.10.2020 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з вимогою №1/в про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару в розмірі 1 108 430,66 грн протягом 7 (семи) днів, яка була отримана уповноваженою особою відповідача за первісним позовом - 23.10.2020. Втім, вказана вимога залишена відповідачем за первісним позовом без відповіді та задоволення.
Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, позивач за первісним позовом посилався на те, що відповідачем за первісним позовом зобов`язання за договором за договором купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас № 1000060877 від 11.06.2020 виконане з порушенням п. 3.3. договору, оскільки обумовлений договором товар (пшеницю) товариство поставило лише частково, що підтверджується видатковою накладною № 5210035355 від 20.08.2020.
У зв`язку з чим позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 230 528,31 грн, 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів у розмірі 315 792,21 грн та 20% додаткового штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення згідно п. 6.2.1. договору у розмірі 631 584,42 грн.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог, відповідач за первісним позовом посилався на порушення позивачем за первісним позовом обов`язку щодо оплати фактично переданого товару, а також на відмову у прийнятті поставленого товару, що є істотним порушенням договору, оскільки ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, а обов`язок з оплати товару та його прийняття є основними обов`язками покупця. 
За таких обставин, істотне порушення позивачем за первісним позовом умов договору, на думку відповідача за первісним позовом, є підставою для його розірвання в судовому порядку.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" грошові кошти: пені - 115 264,15 грн, 10% штрафу за затримку поставки товару на 15 днів - 157    896,10 грн, 20% додаткового штрафу за затримку поставки товару на 30 днів після прострочення згідно п. 6.2.1. договору - 315 792,21 грн та судовий збір - 8834,29 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено. В зустрічному позові відмовлено повністю.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.
Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) за положенням статті 610 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За правилами статті549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
В силу вимог частин першої, другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Звертаючись до суду першої інстанції з первісним позовом про стягнення штрафних санкцій позивач за первісним позовом посилалося на неналежне виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань, передбачених умовами договору, а саме на порушення встановленого строку поставки товару за ним.
Як вже було встановлено судом першої інстанції вище, між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом укладено договір купівлі-продажу майбутнього врожаю пшениці 3 клас (надалі - товар) № 1000060877 від 11.06.2020.
Пунктом 1.2. договору було передбачено об`єм поставки у заліковій вазі 700 тонн. Під заліковою вагою/кількістю Сторони розуміють залікову вагу Товару, доведеного до якісних характеристик, що передбачені в даному договорі.
Пунктом 2.1 Договору, сторони передбачили вимоги до якості товару, а саме: вологість максимальна - 14%; сміттєва домішка - 2,0%; зернова/олійна домішка максимум - 5%; вміст протеїну/білку мінімальний - 11,5%; клейковина мінімальна - 19%; натура мінімальна - 760 гр/л.; число падіння мінімальне - 230 с.; пошкоджене клопом черепашкою максимум. - 2%; наявність будь - яких карантинних об`єктів, фузаріозу та / або фузаріозних зерен, сажки всіх видів не допускається; зерна іншого кольору не допускаються. Всі інші показники повинні відповідати умовам ДСТУ 3768:2020 та підтверджуватися посвідченням якості, виданим Зерновим елеватором.
Таким чином, вказаним договором було передбачено поставку пшениці саме 3-го класу.
Строк поставки товару було передбачено п. 3.3. договору, зокрема відповідач за первісним позовом зобов`язався здійснити поставку всього об`єму товару у строк до 31.08.2020.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач за первісним позовом за видатковою накладною №5210035356 від 20.08.2020 здійснив поставку позивачу за первісним позовом 95,613 тонн пшениці 3 класу на суму 498 840,55 грн з ПДВ. Тобто, залишок до поставки пшениці 3 класу за договором 1000060877 від 11.06.2020 склав 604,387 тонн.
Відповідно до п. 4.1 договору, 80% вартості товару підлягає оплаті протягом трьох банківських днів після фактичної поставки товару та надання видаткової накладної, а 20 % вартості товару підлягає оплаті протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації податкової накладної.
21.08.2020 позивач за первісним позовом повністю оплатив відповідачу за первісним позовом вартість поставленої пшениці в сумі 498 840,55 гривень, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями: № 9919 від 21.08.2020 на суму 99 768,11 грн та № 9918 від 21.08.2020 на суму 399 072,44 грн.
З огляду на вищенаведене позивач за первісним позовом в повному обсязі здійснило оплату отриманої пшениці 3 го класу за договором № 1000060877 від 11.06.2020.
Твердження відповідача за первісним позовом щодо незаконної відмови Приватного акціонерного товариства "Городецький елеватор Суффле" від прийняття товару, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки посилаючись на вказані доводи, відповідач за первісним позовом, наголошував на тому, що вказана обставина підтверджується відповідними товаро-транспортними накладними з паспортами, проте якими саме відповідачем за первісним позовом не зазначено.
Доводи відповідача за первісним позовом про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вказано про причини відмови у залученні Приватне акціонерне товариство "Городецький елеватор Суффле" у якості третьої особи, а також не вказано про факт звернення відповідача за первісним позовом до місцевого господарського суду із заявою про залучення такої третьої особи, судовою колегією відхиляються з огляду на те, з матеріалів справи вбачається, що 02.02.2021 судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто клопотання відповідача за первісним позовом про залучення третьої особи та за результатами якого ухвалою місцевого господарського суду занесеною до протоколу судового засідання в його задоволенні було вімовлено.
Щодо посилань відповідача за первісним позовом про стягнення двох штрафів, нарахованих за прострочення у поставці товару, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що за умовами пунктів 6.2.1, 6.2.2 вищезгаданого договору сторони передбачели таку відповідальність та досягли домовленості щодо умов та видів сплати штрафів, тому враховуючи що вищевказані пункти договору не були визнанні не чинними в судовому порядку, вказані посилання відповідача за первісним позовом судова колегія до уваги не приймає.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.
Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містяться переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкцій (пені, 10% штрафу та 20% додаткового штрафу) до 50%.
Щодо зустрічного позову, колегія суддів зазначає про те, що при вирішенні позову про розірвання правочину підлягають застосуванню загальні приписи зазначених статей Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
В ст. 188 Господарського кодексу України унормовано, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Як передбачено ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.
Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
До інших критеріїв істотності порушення договору законом віднесено розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 924/522/17.
Таким чином, за результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав для розірвання правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем за первісним позовом не доведено заявленого ним "істотного порушення" позивачем за первісним позовом умов договору, в розумінні ст. 651 Цивільного кодексу України, яке полягає у неоплаті фактично переданого товару та безпідставній відмові у його прийнятті, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт оплати фактично поставленого товару за договором № 1000060877 від 11.06.2020, а доказів, що позивач за первісним позовом відмовилося від прийняття товару за цим правочином матеріали справи не містять.
Отже відповідачем за первісним позовом не доведено наявності підстав для розірвання договору в силу ст. 651 Цивільного кодексу України, тому судовою колегією до уваги, як на обґрунтування розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням його умов, доводи скаржника не приймаються.
Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 у справі №910/17926/20 - без змін.
Матеріали справи №910/17926/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 27.09.2021.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                К.В. Тарасенко