ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2021 р.           Справа№ 927/640/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі           Реуцькій Т.О.
          
За участю представників:           
від прокуратури: Константинова І.В., посвідчення від 01.12.2020 року №058167;
від Кабінету Міністрів України: Фартушина В.Л. (довіреність від 23.04.2021 року №3497/9.1.3/22-21);
від Міністерства аграрної політики та продовольства України: не з`явився;
від відповідача 1: Труба А.В., витяг, посвідчення від 13.03.2020 року НОМЕР_1;
від відповідача 2: не з`явився;
від відповідача 3: не з`явився;
від відповідача 4: Карась А.А., ордер серія ЧН №111350 від 25.04.2021 року;
від відповідача 5: Азаріна Ю.О., ордер серія АН №1040129 від 12.07.2021 року;
від відповідача 6: не з`явився,
розглянувши апеляційну скаргу          Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області
на рішення           господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 
у справі                     №927/640/19 (суддя Федоренко Ю.В.)
за позовом           Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України
до                               1. Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області,
2. Державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів»,
3. товариства з обмеженою відповідальністю «Агроу»,
4. товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест»,
5. товариства з обмеженою відповідальністю «Верітас інвест груп»,
6. товарної біржі «Міжрегіональна товарно-промислова біржа»
про                               визнання недійсними правочинів та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року заступником прокурора міста Києва до господарського суду Черкаської області подано позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», товариства з обмеженою відповідальністю «Агроу», товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Верітас Інвест Груп» та товарної біржі «Міжрегіональна товарно-промислова біржа» про:
- визнання недійсними результатів цільового аукціону з реалізації майна платника податків державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», оформлених протоколом №78/18 від 20.12.2018, а саме: будівель та споруд у кількості 33 найменувань загальною площею 25  956,2 кв.м по вул. Східна, 13,  м. Бахмач, Чернігівська область, яке перебуває у податковій заставі Головного управління ДФС у Чернігівській області та знаходиться на балансі філії «Хлібна база №87» державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», який організовано товарною біржею «Міжрегіональна товарно-промислова біржа»;
- визнання недійсним договору купівлі-продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі №78/18-Д, укладеного 20.12.2018 між Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області, державним підприємством «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агроу»;
- витребування від товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» у державну власність в особі Кабінету Міністрів України нерухомого майна, яке розташоване за адресою: Чернігівська область, м. Бахмач, вул. Східна, 13, а саме:
1) будівлі мехмайстерні «Ж-1» площею 191,2 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730781874203;
2) будівлю тепловозного депо «Тд-1» площею 61,7 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730782874203;
3) будівлю водонасосної станції «Р-1» площею 134,6 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730785174203;
4) будівлю охорони праці «З-1» площею 24,4 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730788374203;
5) водонапірну башту «Вб» площею 27,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730789774203; 
6) будівлю гаражу «И-1» площею 80,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730794674203;
7) будівлю сушарки камерної продольної «Ц-3» площею 1  427,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730798474203;
8) матеріальний склад «МС-1» площею 198,4 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730801174203; 
9) склад №5 та КЗС «С-1» площею 2  807,3 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730804574203;
10) склад №6 «ЗС-1» площею 1  229,5 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730816374203;
11) вбиральню цегляну, огорожу «У-1» площею 14,3 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730839974203;
12) склад отрутохімікатів «Пг» площею 22,5 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730683974203;
13) будівлю складу «Щ-1» площею 78,8 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730693274203;
14) будівлю ангару «Х-1» площею 459,9 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730702474203;
15) адмінбудівлю «А-1» площею 424,3 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730711274203;
16) будівлю пожежного депо «Й-1» площею 217 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730717874203;
17) будівлю прохідної «П-1» площею 11,3 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730723074203;
18) спецбудівлю «Пг» площею 115,1 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730730974203;
19) будівлю лабораторії «Я-1» площею 101,2 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730734874203;
20) будівлю літньої лабораторії «Є-1» площею 22,8 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730738074203;
21) склад №1 «В-1» площею 4  231,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730747974203; 
22) склад №2 «Б-1» площею 4  116, 8 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730750874203;
23) склад №3 «Г-1» площею 4201, 1 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730854274203;
24) склад №4 «Д-1» площею 4  222,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730882874203;
25) будівлю очисної башти «И-6» площею 242,3 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730888074203;
26) будівлю ємкостної башти «К-4» площею 266,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730915774203; 
27) будівлю норійної башти «Ж-4» площею 88,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730921474203;
28) побутову будівлю «Ю-1» площею 62,7 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730925574203;
29) будівлю залізничного приймального бункеру «Н-1» площею 201,9 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730930174203;
30) будівлю для вигрузки зерна «М-1» площею 37 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730936474203;
31) будівлю свиноферми «Т-1» площею 337,1 кв.м - реєстраційний номер об`єкта 1730941174203;
32) будівлю млина «Ф-1» площею 221,4 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730948174203;
33) будівлю погріба «Пг» площею 74,2 кв. м - реєстраційний номер об`єкта 1730954474203;
- визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 26.12.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Верітас Інвест Груп», зареєстрованого 26.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за номером № 4468.
Позовні вимоги мотивовані ним, що спірне майно є державною власністю і закріплене за відповідачем 2  на праві господарського відання, в той час як останній, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» № 83 від 04.03.2015, віднесений до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а згідно з положеннями Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»  - до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, а відтак, незаконне відчуження державного майна порушує інтереси держави, оскільки у даному випадку держава незаконно позбавлена права власності на майно, щодо якого встановлена законодавча заборона на його відчуження, втратила повноваження власника майна, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, та можливість реалізувати свої права з метою досягнення суспільно важливих цілей забезпечення виконання державою її функцій (приносити доходи до бюджету держави, з метою розв`язання соціальних та економічних проблеми, що виникають у державі тощо).
Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 07.08.2019 відмовлено у відкритті провадження у справі №927/640/19 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 175 ГПК України , якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.10.2020, ухвалу господарського суду Чернігівської області від 07.08.2019 у справі № 927/640/19 про відмову у відкритті провадження скасовано, матеріали справи № 927/640/19 передано на розгляд до господарського суду Чернігівської області.
Під час розгляду справи відповідач 1 проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що:
- за державним підприємством «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» обліковувався триваючий податковий борг, який, незважаючи на вчинені з боку податкового органу дії, сплачено не було, а відтак, відповідач 1, в порядку встановленому ст. 95 ПК України, був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, за результатами розгляду якої рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 у справі №825/2374/17 відповідачу 1 надано дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», що перебуває у податковій заставі. Вказаним судовим рішенням фактично встановлено законність спірного аукціону, який було проведено на виконання зазначеного судового рішення;
- предметом даного судового розгляду є вимоги особи, яка не є стороною договору купівлі-продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі та не приймала участь в аукціоні. Крім цього, прокуратурою не надано жодних доказів того, що Міністерство аграрної політики та продовольства України або Кабінет Міністрів України не здійснюють або неналежним чином здійснюють представництво інтересів держави; прокуратурою не зазначено, чи вживала вона будь-які заходи для з`ясування офіційних позицій Міністерства аграрної політики та продовольства України та Кабінету Міністрів України  щодо доцільності подання даного позову;
- доводи, які викладені в позові є не обґрунтованими та є такими, що не доводять порушення спірним правочином цивільних прав та законних інтересів позивача, оскільки відчуження нерухомого майна та зміна його власника відбулася за результатами аукціону, а сплачені покупцем за реалізоване майно кошти в подальшому призвели до суттєвого скорочення боргу державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», а також забезпечило значні надходження податків до держаного бюджету.
Відповідач 4 проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що:
- спірне майно було реалізовано на аукціоні, проведеному відповідно до спеціальних норм податкового права, які регулюють спірні  правовідносини, а саме норм ПК України та Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 518 від 22.05.2017, а право на відчуження вказаного майна встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2018 у справі №825/2374/17, яким Головному управлінню Державної фіскальної служби у Чернігівській області надано дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна державного майна  «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», що перебуває у податковій заставі;
- вимога позивача визнати недійсним договір купівлі-продажу на підставі, начебто, незаконних дій відповідача 1 (які було вчинено не під час, а до торгів) є завідомо нікчемною так як позивач повністю нівелює той факт, що спірний договір купівлі-продажу № 78/18-Д від 20.12.2018 укладений не на підставі вільного волевиявлення сторін при їх юридичній рівності, а на підставі норм ст. 95 ПК України щодо реалізації предмету податкової застави, тобто в порядку визначеному виключно податковим, а не цивільним законодавством, проте  ні нормами податкового законодавства, які є спеціальними в даному випадку, та мають вищу юридичну силу над загальними нормами права, ні нормами інших галузей не передбачено отримання дозволу власника на реалізацію майна, яке перебуває в податковій заставі;
- у постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340 Велика Палата Верховного Суду, зазначила, що якщо суб`єктом відносин є добросовісний набувач, який набуває право власності на майно, то майно не може бути витребуване в нього на підставі статті 388 ЦК України, а відтак, визнання рішення, згідно якого особа отримала майно від держави, та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим;
- нерухоме майно за адресою м. Бахмач, вул. Східна, 13, яке належало філії «Хлібна База № 87» зареєстровано як окремі об`єкти нерухомості з різними реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна, в той час, як право власності на цілісний майновий комплекс мало б підтверджувати єдиним свідоцтвом про право власності на всі об`єкти цілісного майнового комплексу. Вказане свідчить про те, що зазначене майно не є та не може вважатись цілісним майновим комплексом, оскільки речове право на кожний об`єкт зареєстровано окремо;
- Агентство державного резерву України в 2010 році мало затверджувати перелік майна, яке входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» та не підлягає приватизації, проте позивачем не надано жодних документів за формою, затвердженою додатками 1,2 до Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1954 від 29.12.2010;
Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції:
- замінено назву органу прокуратури, який подав позовну заяву з Прокуратура міста Києва, на Київську міську прокуратуру;
- замінено відповідача 1 - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області;
- відмовлено у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» про залишення позову без розгляду від 18.01.2021 № 833/21 у зв`язку з відсутністю підстав для представництва прокуратури по даній справі. 
Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021, повний текст якого складений 29.03.2021, у справі №927/640/19 позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що:
- на час проведення цільового аукціону та укладення спірних договорів все майно державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», в тому числі і спірне, було включено до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації (Закон України «Про перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації»), постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» №83 від 04.03.2015 державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, спірне нерухоме майно не могло бути відчужене відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», а використання вказаного майна як джерела погашення податкового боргу могло відбутися  лише після його виключення з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації;
- відповідно до п.95.9 статті 95 ПК України у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням законодавства з питань приватизації, проте у матеріалах справи відсутні докази надання попередньої згоди Міністерством  аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого віднесено державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», на продаж спірного майна.
- вказане свідчить про те, що оспорювані результати цільового аукціону та укладений на підставі результатів цього аукціону договір купівлі-продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі №78/18 від 20.12.2018, не відповідають вимогам ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», ст.145 ГК України, ст. 326 ЦК України та є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними результатів  цільового аукціону з реалізації майна платника податків державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», оформлених протоколом №78/18 від 20.12.2018 та договору купівлі-продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі №78/18-Д від 20.12.2018;
- власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача і для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна;
- враховуючи, що матеріалами справи підтверджується, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння держави без згоди органу, який уповноважений управляти вказаним майном (вибуло з володіння власника без його волі), для витребування вказаного майна не потрібно визнавати недійсними договори купівлі-продажу на підставі яких товариство з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» набуло право власності на це майно, а відтак підлягають задоволенню і вимоги про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» у державну власність в особі Кабінету Міністрів України спірного нерухомого майна;
- так як відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства і, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що для спірного майна встановлено особливий правовий режим, а це майно вибуло з володіння держави з порушенням закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття у власність спірного майна під обґрунтований сумнів, позовна вимога прокурора про витребування у товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» спірного нерухомого майна не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння держави поза волею власника, з порушенням чинного законодавства, і в подальшому було передано в іпотеку за договором від 26.12.2018, укладеним між товариством за обмеженою відповідальністю  «Мілл Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Верітас Інвест Груп», вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 26.12.2018 також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції відхилив заперечення позову з підстав неможливості витребування спірного нерухомого майна у товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» (добросовісний набувач), оскільки це майно було реалізоване на виконання судового рішення у справі № 825/2374/17, встановивши, що вказаним рішенням Головному управлінню Державної фіскальної служби у Чернігівській області надано дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 2  581  706,36 грн. за рахунок майна державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», що перебуває у податковій заставі, проте не визначено перелік майна, за рахунок якого надано дозвіл на погашення податкового боргу, а відтак, можливість погашення заборгованості за рахунок спірного майна підлягала встановленню на етапі прийняття контролюючим органом рішення про погашення боргу відповідно до вимог чинного законодавства, чого не було зроблено.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок науково-правової експертизи проведеної на запит товариства з обмеженою відповідальність «Мілл Інвест» щодо податкової застави майна від 01.07.2019 № 126/124-е затверджений Головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, зазначивши про те, що  вказаний висновок не стосується застосування у спірних правовідносинах аналогії закону, аналогії права, змісту норм іноземного права.
Також суд першої інстанції погодився з доводами відповідача 1 та відповідача 4  про те, що у справі відсутні докази про включення спірного нерухомого майна до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», проте зазначив, що вказана обставина ніяким чином не впливає на зроблені судом висновки щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки спірне нерухоме майно вибуло з власності держави з порушенням Законів України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», «Про управління об`єктами державної власності», ч. 2 ст. 145 ГК України, ст. 4 Закону України «Про заставу», пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87, п. 95.9 ст. 95 ПК України, Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1954 від 29.12.2010.
Не погоджуючись з судовим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі №927/640/19 та прийняти нове, яким відмовити Київській міській прокуратурі в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Кабінету Міністрів України в задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 89, ст. 95 ПК України постанови Кабінету міністрів України №1244 від 29.12.2010, постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015, наказу Міністерства фінансів України №518 від 22.05.2017 Про затвердження порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, наказу Міністерства фінансів України № 517 від 22.05.2017 Про затвердження деяких форм документів, необхідних для реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1244, Закону України «Про перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації», Закону України «Про управління об`єктами  державної власності».
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- у спірному випадку відсутні обставини, а прокурором не надані належні докази існування таких обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Міністерством аграрної політики та продовольства України та Кабінетом Міністрів України своїх функцій щодо захисту інтересів держави, а відтак прокурором не надано доказів про встановлення фактів неналежного виконання таким компетентним органом своїх функцій, що є підставою для представництва інтересів держави прокурором в суді;
- постанова Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015, якою державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, лише визначає певний перелік підприємств, і жодним чином не встановлює заборони на продаж майна таких підприємств, в той час як питання погашення податкового боргу регулюються ПК України, який не передбачає заборони щодо вилучення органом стягнення та подальшого продажу майна, яке перебуває в режимі господарського відання, для погашення податкового боргу платника;
- матеріали справи не містять належних доказів внесення спірного майна до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», якими відповідно до приписів  Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1954 від 29.12.2010, є відповідний «Перелік майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації», що складається за формою Додатку № 1 до вказаного положення, в той час як наявність у Філії «Хлібна База №87» державного підприємства  «Ніжинський КХП» статусу відокремленого підрозділу, що не є юридичною особою, не є свідченням того, що майно такої філії належить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства  «Ніжинський комбінат хлібопродуктів»;
- при цьому статус цілісного майнового комплексу у державного підприємства  «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» був наявний до створення в його структурі відокремленого підрозділу без статусу юридичної особи Філії «Хлібна База № 87», що жодним чином не вплинуло на склад такого цілісного майнового комплексу і структуру його основних засобів;
- вказане свідчить відсутність заборони на продаж спірного майна на цільовому аукціоні відповідно до ст. 95 ПК України;
- відповідно до законодавства про приватизацію погашення податкового боргу державного підприємства  «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» за рахунок майна не потребує попередньої згоди органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, оскільки згідно із законодавством з питань приватизації, для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами виключно з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу, проте, на дату опису майна в податкову заставу та на дату реалізації майна боржника державного підприємства  «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», таке рішення було відсутнє;
- підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту, в той час як відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 у справі №904/3169/18, від 28.01.2020 у справі №916/495/19, у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15). Враховуючи відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права осіб, за захистом яких звернувся прокурор в даній справі, зазначене є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі №927/640/19 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
17.05.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме документи, що підтверджують сплату судового збору.
З огляду на вказані обставини, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 Головному управлінню Державної податкової служби у Чернігівській області поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі №927/640/19, відкрито апеляційне провадження у справі №927/640/19, зупинено дію оскаржуваного рішення, справу призначено до розгляду на 08.06.2021 об 11 год. 45 хв.
Крім того, не погоджуючись з судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі №927/640/19 повністю і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі №927/640/19 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору у розмірі 155  038, 50 грн.
Враховуючи те, що у наданий судом строк товариством з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» недоліки не усунено, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Мілл Інвест» на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 року у справі №927/640/19 з додатками повернуто заявнику.
02.06.2021 до суду від Київської міської прокуратури, а 08.06.2021 від Кабінету Міністрів України надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких вказані особи, з посиланням на те, що:
- так як державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів та Хлібна база № 87 включені до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, їх майно є об`єктом з обмеженою оборотоздатністю, яке не може бути відчужене у будь-який спосіб, зокрема, для погашення податкового боргу; 
- безпідставними є посилання апелянта на те, що відповідно Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» втратив чинність 02.10.2019, оскільки на момент проведення аукціону і укладення оспорюваного правочину державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів та Хлібна база № 87 з переліку об`єктів, що не підлягають приватизації не виключались, а отже будь-яке їх майно не могло бути відчужене, навіть, якщо би воно не було включено до цілісного майнового комплексу рішення власника - Держави;
- з аналізу положень чинного законодавства вбачається, що саме власник визначає належність того чи іншого майна до цілісного майнового комплексу, а у спірному випадку власником майна Державою визначено, що державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» (разом з філією Хлібна база № 87) є цілісним майновим комплексом і без прийняття власником відповідного рішення жодне майно цього підприємства не може бути виключено зі складу цілісного майнового комплексу;
- спірне майно не  може бути використане як джерела погашення податкового боргу в силу положень п.п. 87.3.5, 87.3.7 ст. 87 Податкового кодексу України, якими встановлено заборону використання як джерел погашення податкового боргу платника податків майна, включеного до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств та майна, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу»;
-  судове рішення у справі № 825/2374/17, яким Головному управлінню ДФС у Чернігівській області надано дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 2  581  706,36 грн. за рахунок майна державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів», що перебуває у податковій заставі, не могло бути підставою для реалізації спірного нерухомого майна, оскільки у вказаному рішенні (його резолютивній частині) не визначено та не ідентифіковано конкретне майно державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» за рахунок якого може здійснюватись погашення податкового боргу,
просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Крім того у поданому відзиві перший заступник керівника Київської міської прокуратури зауважив на наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі зазначивши, що вказане  вже було предметом судового дослідження та встановлено у  постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 залишеної без змін постановою Верховного Суду від 22.10.2020 у цій справі № 927/640/19.
03.06.2021 до суду від відповідача 4 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній підтримав апеляційну скаргу відповідача 1 зауваживши на відсутності підстав для представництва прокурора у цій справі, та посилаючись на те, що дозвіл на продаж спірного мана наданий судовими рішенням у справі  № 825/2374/17, на неправильному застосуванні судом першої інстанції положень ст. 388 ЦК України та на тому, що спірне майно витребовується на користь Кабінету Міністрів України хоча власником вказаного майна була Філія Хлібна база № 87 державного підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 враховуючи неявку в судове засідання представників Міністерства аграрної політики та продовольства України та відповідачів 2, 3, 5, 6, а також з метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, розгляд справи відкладено на 13.07.2021 об 11 год. 45 хв.
08.07.2021 до суду від відповідача 1 надійшли додаткові письмові пояснення в яких апелянт зауважив на тому, що податковий орган неодноразово звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України з метою вжиття заходів щодо припинення податкової заборгованості відповідача 2 та на особливостях статусу стратегічних об`єктів, визначних Законом України «Про управління об`єктами державної власності» які жодним чином не встановлюють заборони на продаж спірного майна на цільовому аукціоні відповідно  до ст. 95 ПК України. 
12.07.2021 до суду від Київської міської прокуратури надійшли письмові пояснення по суті спору в яких останній додатково зауважив на власній правовій позиції.
До вказаних пояснень додано додатковий доказ, а саме копію листа Офісу Генерального прокурора вих. № 31/3/3-33210-19 від 07.07.2021.
Щодо вказаного доказу колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи, що прокуратурою вказаний доказ надано на стадії апеляційного перегляду  на дату прийняття оскаржуваного рішення такого доказу суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Щодо поданого прокуратурою доказу колегія суддів зазначає про те, що вказаний лист Офісу Генерального прокурора вих. № 31/3/3-33210-19 було складено  07.07.2121, в той час як рішення у цій справі №927/640/19 прийнято 17.03.2021, а відтак, вказаний документ фактично на дату винесення оспорюваного рішення не існував, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення.
За таких обставин, додана  прокуратурою до письмових пояснень копія листа Офісу Генерального прокурора вих. № 31/3/3-33210-19 від 07.07.2021 як додатковий доказ колегією суддів не приймається. 
18.08.2021 року через канцелярію суду від представника Київської міської прокуратури надійшли письмові пояснення у справі, в яких прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні, представник відповідача 1 підтримав доводи своєї апеляційної скарги просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким  відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Представники відповідачів 4 та 5 підтримали доводи апеляційної скарги відповідача 1 просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.
Представники прокуратури та позивача 1 заперечили проти вимог апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Представники позивача 2, відповідачів 2,3 та 6 у судове засідання не з`явились,   про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені  належним чином. (а.с.230-248 т.9).
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених  про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає  справу за відсутності  такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась,  колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності  представників сторін, що не з`явились та належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державне підприємство «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» (далі відповідач 2) перебувало на податковому обліку в Ніжинській ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області як платник податків, проте свої зобов`язання щодо сплати податків виконувало неналежним чином, з огляду на що за ним обліковувався триваючий податковий борг, який, незважаючи на вчинені контролюючим органом заходи, в тому числі і стягнення такого боргу в судовому порядку, погашено не було. При цьому майно відповідача 2 перебувало у податковій заставі.
Згідно з положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
З метою погашення суми податкового боргу відповідача 2 за рахунок його майна, що перебувало у податковій заставі Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, правонаступником  якого є відповідач 1 (далі відповідач 1), звернулось з позовом до відповідача 2 про надання дозволу на погашення податкового боргу, за наслідками розгляду якого, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, у справі № 825/2374/17 адміністративний позов задоволено повністю, відповідачу 1 надано дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 2  581  706,36 грн., за рахунок майна відповідача 2, що перебуває у податковій заставі (а.с.227-238 т.3).
20.12.2018 проведено цільовий аукціон з реалізації майна платника податків відповідача 2, яке перебуває у податковій заставі відповідача 1 та знаходиться на балансі Філії «Хлібна база № 87» Державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» (далі Філія) результати якого оформлені  протоколом №78/18 (далі Протокол).(а.с.121-123 т.1)
Зі змісту Протоколу слідує, що:
- місце проведення: аукціону  м. Київ, провулок Виноградний, буд. 4 оф.41; 
- організатор аукціону: відповідач 6 який діє на підставі договору-доручення на організацію проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків, що перебуває в податковій заставі №12031/10/25-01-17-02-31 від 26.11.2018 укладеного відповідачем 1;
- продавець: відповідач 1 від імені якого, на підставі договору-доручення на продаж майна на аукціоні №12030/10/25-01-17-02-31 від 26.11.2018, діє повірений - товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Брокерських послуг», яке акредитовано на товарній біржі «Міжрегіональна товарно-промислова біржа» - Брокерська контора № 12, в особі директора Берези Андрія Володимировича, здійснює продаж майна платника податків відповідача 2, що перебуває на балансі Філії та перебуває у податковій заставі і підлягає реалізації в рахунок погашення податкового боргу, згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду по справі № 825/2374/17 від 14.02.2018;
- об`єкти продажу: Лот № 187: будівлі та споруди у кількості 33 найменування загальною площею 25956,2 кв. м, за адресою: Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Східна, б. 13;
- за результатами проведення аукціону: Лот № 187, ціна 6  506  360,76 грн., переможцем визначено відповідача 3.
На підставі Протоколу № 78/18 від 20.12.2018 за результатами аукціону 20.12.2018 відповідач 1 як продавець в особі повіреного - товариства з обмеженою відповідальністю «Центр брокерських послуг», відповідач 2 як боржник-платник податків та відповідач 3 як покупець уклали договір купівлі-продажу № 78/18-Д майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі (далі  Договір) (а.с.124-128 т.1), в п. 2.1 якого погодили, що продавець продав, а покупець придбав на аукціоні, проведеному 20.12.2018 відповідачем 6 майно: будівлі та споруди у кількості 33 найменування, загальною площею 25  956,20 кв.м. ( далі  Об`єкти), а саме:
1) будівля мехмайстерні «Ж-1» площею 191,3 кв.м;
2) будівля тепловозного депо «Тд-1» площею 61,7 кв.м;
3) будівля водонасосної станції «Р-1» площею 134,6 кв.м;
4) будівля охорони праці «З-1» площею 24,4 кв.м;
5) водонапірна башта «Вб» площею 27,9 кв.м; 
6) будівля гаражу «И-1» площею 80,9 кв.м;
7) будівля сушарки камерної продольної «Ц-3» площею 1  427,9 кв.м;
8) матеріальний склад «МС-1» площею 198,4 кв.м; 
9) склад №5 та КЗС «С-1» площею 2  807,3 кв. м;
10) склад №6 «ЗС-1» площею 1  229,5 кв.м;
11) вбиральня цегляна, огорожа «У» площею 14,3 кв. м;
12) склад отрутохімікатів «Пг» площею 22,5 кв. м;
13) будівля складу «Щ-1» площею 78,8 кв. м;
14) будівля ангару «Х-1» площею 459,9 кв. м;
15) адмінбудівля «А-1» площею 424,3 кв.м;
16) будівля пожежного депо «Й-1» площею 217,0 кв.м;
17) будівля прохідної «П-1» площею 11,3 кв.м;
18) спецбудівля «Пг» площею 115,1 кв. м;
19) будівля лабораторії «Я-1» площею 101,2 кв.м;
20) будівля літньої лабораторії «Є-1» площею 22,8 кв. м;
21) склад №1 «В-1» площею 4  231,9 кв.м; 
22) склад №2 «Б-1» площею 4  116, 8 кв.м;
23) склад №3 «Г-1» площею 4  201, 1 кв.м;
24) склад №4 «Д-1» площею 4  222,9 кв.м;
25) будівля очисної башти «И-6» площею 242,3 кв.м;
26) будівля ємкостної башти «К-4» площею 266,9 кв.м; 
27) будівля норійної башти «Ж-4» площею 88,9 кв.м;
28) побутова будівля «Ю-1» площею 62,7 кв.м;
29) будівля залізничного приймального бункеру «Н-1» площею 201,9 кв.м;
30) будівля для вигрузки зерна «М-1» площею 37 кв.м;
31) будівля свиноферми «Т-1» площею 337,1 кв.м;
32) будівля млина «Ф-1» площею 221,4 кв.м;
33) будівля погріба «Пг» площею 74,2 кв.м;
Згідно п. 3.1 Договору ціна реалізації майна згідно Протоколу становить 6  506  360,76 грн. з урахуванням ПДВ.
Договір підписано представниками продавця, покупця та трьома понятими, оскільки представник боржника - відповідача 2 від підпису Договору відмовився.
З наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 13.06.2019 слідує, на даний час спірне нерухоме майно належить на праві власності відповідачу 4, підстава виникнення - договори купівлі-продажу від 24.12.2018.(а.с.129-293 т.1)
В подальшому, 26.12.2018 відповідач 5 як іпотекодержатель та відповідач 4 як іпотекодавець уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрований в реєстрі на № 4468 (далі  Договір іпотеки) (а.а.294-307 т.1), за умовами якого відповідач 4 з метою забезпечення повного виконання зобов`язання, зазначеного в п. 1.2. Договору іпотеки, передає в іпотеку відповідачу 5, а відповідач 5 приймає від відповідача 4 в іпотеку на умовах, визначених даним договором, нерухоме майно, зазначене в п. 1.3 даного договору.
Згідно з п. 1.2 Договору іпотеки даним договором забезпечується виконання зобов`язань відповідача 4 перед відповідачем 5 за договором позики, посвідченим 06.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. за реєстровим №5219, зі всіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, а саме: повернення заборгованості у розмірі 7  500  000,00 грн. в строк до 15.12.2019.
У п. 1.3 Договору іпотеки сторони погодили, що за даним договором в іпотеку передається наступне нерухоме майно:
- нежитлова будівля ангару «Х-1» загальною площею 459,90 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5465;
- нежитлова будівля «Тд-1» загальною площею 61,70 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5803;
- нежитлова будівля «П-1»  загальною площею 11,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5768;
- нежитлова будівля «Я-1» загальною площею 101,20 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5773;
- нежитлова будівля «Є-1» загальною площею 22,80 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5776;
- нежитлова будівля «А-1» загальною площею 424,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018    за реєстровим №5785;
- склад № 2 «Б-1» загальною площею 4  116,80 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5788;
- склад № 1 «В-1» загальною площею 4  231,90 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5779;
- спецбудівля: «Пг» загальною площею 115,10 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5782;
- нежитлова будівля, будівля водонасосної станції «Р-1» загальною площею 134,60 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5797;
- нежитлова будівля мехмайстерні«Ж-1» загальною площею 191,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5794;
- нежитлова будівля, будівля гаражу «И-1» загальною площею 80,90 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5815;
- нежитлова будівля, будівля охорони праці «З-1» загальною площею 24,40 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5806;
- склад № 5 та КЗС загальною площею 2  807,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5818;
- нежитлова будівля, будівля пожежного депо «Й-1» загальною площею 217,0 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5793;
- склад № 6 загальною площею 1  229,50 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим №5821;
- нежитлова будівля, склад  «Пг» загальною площею 22,50 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5791;
- нежитлова будівля вбиральня цегляна, огорожа, «У-1» загальною площею 14,30 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5812;
- нежитлова будівля, водонапірна башня «Вб» загальною площею 27,90 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5800;
- нежитлова будівля, будівля складу «Щ-1» загальною площею 78,80 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5797;
- нежитлова будівля, матеріальний склад «МС-1» загальною площею 198,40 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 24.12.2018 за реєстровим № 5809;
- нежитлова будівля, побутова будівля  «Ю-1» загальною площею 62,7 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5848;
- нежитлова будівля, будівля очисної башти «И-6» загальною площею 242,30 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5836;
- склад № 3 «Г-1» загальною площею 4  201,10 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим №5839;
- склад № 4, «Д-1» загальною площею 4  222,90 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим №5830;
- нежитлова будівля, будівля ємкостної башти, «К-4» загальною площею 266,90 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5842;
- будівля погріба «Пг» загальною площею 74,2 кв.м., що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5857;
- нежитлова будівля, будівля для вигрузки зерна «М-1» загальною площею 37,00 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5851;
- нежитлова будівля, будівля залізничного притирального бункеру  «Н-1» загальною площею 201,9 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5845;
- нежитлова будівля, будівля норійної башти «Ж-4» загальною площею 88,9 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5833;
- нежитлова будівля, будівля млина «Ф-1» загальною площею 221,40 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5854;
- нежитлова будівля свиноферми «Т-1» загальною площею 337,1 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5860;
- нежитлова будівля, будівля сушарки камерної прокольної  «Ц-3» загальною площею 1  427,9 кв.м.,  що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 26.12.2018 за реєстровим № 5827.
Звертаючись до суду з цим позовом заступник прокурора міста Києва просить:
-  визнати недійсними результати цільового аукціону з реалізації майна відповідача 2, оформлених Протоколом, Договір та Договір іпотеки; 
- витребувати від відповідача 4 у державну власність в особі Кабінету Міністрів України нерухоме майно, яке було продано на спірному аукціоні;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно є державною власністю і закріплене за відповідачем 2  на праві господарського відання, в той час як останній, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» № 83 від 04.03.2015, віднесений до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а згідно з положеннями Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»  - до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, а відтак, незаконне відчуження державного майна порушує інтереси держави, оскільки у даному випадку держава незаконно позбавлена права власності на майно, щодо якого встановлена законодавча заборона на його відчуження, втратила повноваження власника майна, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, та можливість реалізувати свої права з метою досягнення суспільно важливих цілей забезпечення виконання державою її функцій (приносити доходи до бюджету держави, з метою розв`язання соціальних та економічних проблеми, що виникають у державі тощо).
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів  держави у цьому спорі колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до приписів ст. 23  Закону України «Про прокуратуру»:
- представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1);
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч. 3).
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює захист неналежно. 
«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. 
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. 
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі № 910/119/19.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України).
За приписами ст. 53 ГПК України:
- у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4).
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини здійснення ним повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прийнятої у зв`язку з необхідністю вирішення виключної правової проблеми, яка має значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики щодо підстав здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором:
- прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу;
- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;
- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;
- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;
- Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;
- однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності;
- таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
З матеріалів справи слідує, що листом № 52/4/02-2019вих від 25.03.2019 (а.с.96-97 т.1) Територіальне управління Державного бюро розслідувань запропонувало прокурору м. Києва вирішити питання щодо вжиття заходів представницького характеру на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою відновлення порушених прав держави та повернення спірного нерухомого майна відповідачу 2.
Прокурор листом від 11.06.2009 №05/1-153вих-19, який  в подальшому був скерований Кабінетом Міністрів України до Міністерства аграрної політики та продовольства України, інформував Кабінет Міністрів України про виявлення порушення.
В подальшому листами від 26.07.2019 №05/1-4483-19 (а.с.337,338 т.1) прокурор у відповідності повідомив позивачів про підготовку відповідного позову до господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до відповідачів про визнання недійсними правочинів на підставі яких спірне нерухоме майно загальною площею 25  956,2 кв.м. по вул. Східна, 13 у м. Бахмач вибуло з державної власності та витребування вказаного майна.
Виходячи з висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (а.с.239-247 т.3), прокурору для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі компетентного органу  достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачами не було вжито достатніх та належних заходів для повернення спірного майна у власність держави, оскільки відповідний позов до суду пред`явлено не було, що свідчить про неналежний захист позивачем  законних інтересів держави, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду.
Слід зазначити і про те, що обставини щодо наявності у спірному випадку  обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду були предметом дослідження судами апеляційної та касаційної інстанції скарг на під час розгляду скарг на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 07.08.2019 у цій справі.
Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.10.2020 (а.с.273-283 т.3), ухвалу господарського суду Чернігівської області від 07.08.2019 у справі № 927/640/19 про відмову у відкритті провадження скасовано, матеріали справи № 927/640/19 передано на розгляд до господарського суду Чернігівської області.
При розгляді вказаних скарг судом апеляційної інстанції зроблено висновок, правомірність якого підтверджена судом касаційної інстанції стосовно наявності підстав для представництва інтересів держави у суді прокурором у даному випадку.
Щодо заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає про наступне.
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ч.ч. 1,2  ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами (ст. 326 ЦК України).
Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (тут і далі в редакції, яка була чинна станом на дату проведення спірного аукціону) затверджено перелік об`єктів права державної власності,  що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, згідно з додатком 2.
Так, у  вказаному переліку наявні: 14243663 Державна хлібна база № 87 251010, м. Бахмач, вул. Східна, 13; 00952634 Ніжинський комбінат хлібопродуктів 251200, м. Ніжин, пров. Урожай, 16. (інформація є загальнодоступна )
У відповідності до пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 3.2 Положення про філію «Хлібна база № 87» державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (нова редакція) (а.с.113-120 т.1), затвердженого наказом державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України від 2011 року № 38, це Положення визначає порядок створення, діяльності та ліквідації Філії «Хлібна база № 87» державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України (далі - Філія). Філія є відокремленим підрозділом юридичної особи державного підприємства «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України (далі - Підприємство), ним створюється та йому підпорядковується. Філія створена на підставі п. 6.1.3 Статуту Підприємства, ст. 64 ГК України, ст.  95 ЦК України. Філія має право, зокрема, володіти і користуватися основними фондами та оборотними коштами Підприємства, що закріплене за філією. Філія не має права приймати рішення чи укладати правочини, спрямовані на відчуження майна Підприємства, яке закріплене за Філією (основні засоби, будівлі, транспортні засоби та інше рухоме та не рухоме майно) без згоди Підприємства та Державного агентства резерву України.
Згідно пунктів 1.1, 4.1, 5.1, 5.3, 5.4, 5.8, 11.2.18 Статуту відповідача 2 (а.с.98-112 т.1), затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 319  від 23.06.2017 відповідача 2 засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - Уповноважений орган управління) і є підзвітним йому. З 23.10.2013 введене в сферу управління Міністерства аграрної політики та продовольства України. Підприємство є юридичною особою та має закріплене за ним майно. Майно Підприємства та доходи від використання цього майна є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Джерелами формування майна Підприємства є, зокрема, державне майно, передане Підприємству Уповноваженим органом управління. Право господарського відання майном, закріпленим за Підприємством, виникає з дати підписання акту приймання-передачі. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, Підприємство має право лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Уповноважений орган управління веде облік об`єктів державної власності, що перебувають у його управлінні, здійснює контроль за ефективністю використання та збереження цих об`єктів. 
Статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Об`єктами управління державної власності, зокрема, є: майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).
За змістом ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління), Фонд державного майна України, органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами, державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури), Національна академія наук України, галузеві академії наук.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства» № 696-р від 22.04.2013 до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства передано цілісний майновий комплекс відповідача 2.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» № 83 від 04.03.2015 відповідача 2 віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, як підприємство що забезпечує розміщення і зберігання матеріальних цінностей державного резерву.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» № 271 від 12.05.2015 (інформація є загальнодоступною), серед іншого затверджено перелік  об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках після їх виключення із Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» згідно з додатком 2 у якому, серед інших зазначено відповідача 2. 
Відповідно до ч. 2 ст. 145 ГК України зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом.
Матеріали справи не місять доказів виключення відповідача 2 станом на дату проведення спірного аукціону з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.
Отже, станом на дату проведення спірного аукціону все майно відповідача 2 було державною власністю, закріпленого за підприємством на праві господарського відання та включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.
За змістом ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. Зазначені обмеження не поширюються на рішення органів управління господарських товариств, Фонду державного майна України або уповноважених органів управління про передачу об`єктів соціальної сфери, гуртожитків та об`єктів незавершеного капітального будівництва у комунальну власність (крім об`єктів соціальної сфери, гуртожитків та об`єктів незавершеного будівництва, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України) та на відчуження шляхом приватизації, а також на рішення державних підприємств, установ і організацій, господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток) належать державі, про відчуження житла працівникам таких підприємств, установ, організацій та господарських товариств шляхом продажу, що здійснюється на виконання умов укладених колективних договорів без застосування конкурентних засад.
При цьому за змістом п.п. 87.3.5 п.87.3 ст. 87 ПК України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків  майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.
Слід зазначити також і про те, що за змістом п.п. 87.3.5 п.87.3 ст. 87 ПК України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу», а за змістом ч. 6 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.
Враховуючи наведені вище положення чинного на дату проведення спірного аукціону законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірне майно могло було використане як джерело погашення податкового боргу лише після його виключення з переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, доказів чого матеріали справи не містять.
При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що спірне майно не могло бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, вже в силу положень пп. 87.3.5 п. 87.3 ст. 87 ПК України та  Закону України «Про заставу» як таке, приватизація якого заборонена Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».
Наказом Фонду державного майна України № 1954 від 29.12.2010  який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.01.2011 за № 109/18847 (інформація є загальнодоступною) затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке визначає принципи та процедуру віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, які не підлягають приватизації, а норми якого поширюються на державні підприємства, в тому числі казенні підприємства, у випадках визначення майна як джерела погашення податкового боргу платника податків.
Вказаним положенням , зокрема, визначено, що:
- до майна, яке включається до складу цілісного майнового комплексу державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, належать: спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо використовуються в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт), який визначає загальнодержавне значення підприємства, в обсязі, передбаченому технологічною документацією; активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об`єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності їх подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства; активи, які не задіяні в технологічному процесі, але віднесені до об`єктів загальнодержавного значення (п. 4);
- після дати вручення підприємству податкової вимоги, яка надсилається (вручається) платнику податку в порядку, визначеному статтею ПК України, не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати ним суми грошового зобов`язання наказом керівника підприємства затверджується рішення про проведення інвентаризації майна підприємства, склад інвентаризаційної комісії та дата інвентаризації. Інвентаризація майна проводиться згідно з чинним законодавством і повинна бути завершена в строк до 15 календарних днів після визначеної наказом дати інвентаризації (п. 5);
- результати інвентаризації узагальнюються на засіданні інвентаризаційної комісії та оформляються протоколом, який підписується всіма членами комісії та затверджується керівником підприємства (п. 6);
- на підставі матеріалів інвентаризації підприємство в п`ятиденний строк після затвердження результатів інвентаризації складає пооб`єктні переліки майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за відповідними формами, наведеними в додатках 1 та 2 до цього Положення. Зазначені переліки майна підприємство подає на затвердження до органу, уповноваженого управляти таким державним майном (п. 7);
- орган, уповноважений управляти державним майном, затверджує окремо перелік майна, що включається, та перелік майна, що не включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, в строк до п`яти календарних днів після дня надходження переліків (п. 8);
- загальний строк процедури включення майна до складу цілісного майнового комплексу, що завершується затвердженням переліків майна органом, уповноваженим управляти державним майном, не повинен перевищувати 30 календарних днів після дати вручення підприємству податкової вимоги (п. 9).
Отже, після отримання відповідачем 1 податкової вимоги ним мало бути проведено інвентаризацію майна та складено відповідні пооб`єктні переліки майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, за формами, наведеними в додатках 1 та 2 до вказаного вище  Положення та які мали бути затверджені органом, уповноваженим управляти таким державним майном, проте доказів вчинення таких дій матеріали справи не містять.
При цьому, відповідно до згаданих вище положень чинного законодавства, продаж на аукціоні майна відповідача 2 для погашення податкового боргу мав бути проведений лише після складення відповідних пооб`єктних переліків майна, а продажу підлягало лише те майно, яке вказаними переліками було віднесено до майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.
Водночас спірній аукціон проведено без врахування вказаних вище положень чинного законодавства.
Слід зазначити і про те, що за змістом пп. 95.9 ПК України у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються. Державний орган приватизації зобов`язаний організувати продаж цілісного майнового комплексу протягом 60 календарних днів з дня надходження подання контролюючого органу.
У матеріалах справи відсутні докази надання попередньої згоди Міністерством аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого віднесено відповідача 2, на продаж спірного майна.
При цьому, враховуючи те, що для продажу спірного майна потрібна була згода уповноваженого органу - Міністерства аграрної політики та продовольства України і продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням вимог законодавства з питань приватизації, в силу положень п. 2 Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 518 від 22.05.2017 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2017 за № 748/30616 дія вказаного порядку не поширюється на продаж спірного майна, а продаж такого майна  організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням вимог законодавства з питань приватизації, проте вказаного порядку при проведенні спірного аукціону дотримано не було.
За змістом пп. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14 ПК України аукціон (публічні торги) - публічний спосіб продажу активів з метою отримання максимальної виручки від продажу активів у визначений час і в установленому місці;
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на аукціонах (прилюдних торгах), яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення таких аукціонів, складання за результатами їх проведення відповідного документа про їх проведення є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Такий висновок узгоджується і з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України  за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Отже, з огляду на те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. 
Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною 1  постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:
- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;
- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України); 
- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Як вірно встановлено судом першої інстанції хоча позивачі не приймали участь у цільовому аукціоні і не є сторонами Договору, проте, враховуючи, що Кабінет Міністрів України наділений державою відповідними функціями щодо управління і розпорядження спірним нерухомим майном, а Міністерство аграрної політики та продовольства України є органом управління спірним нерухомим майном, вказані особи  є заінтересованими особами і вправі заперечувати дійсність оспорюваних правочинів у відповідності з чинним законодавством.
Як встановлено вище оспорюванні результати цільового аукціону та, укладений на підставі результатів цього аукціону, Договір, не відповідають вимогам ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», ст.145 ГК України, ст. 326 ЦК України, а при проведенні спірного аукціону порушено  встановлену чинним законодавством процедуру віднесення спірного майна до переліку майна, що включається (не включається) до складу цілісного майнового комплексу, цільовий аукціон проведено відповідно до Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 518 від 22.05.2017 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.06.2017 за № 748/30616 дія якого не поширюється на майно, щодо якого згідно з законодавством з приватизації необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами.
З огляду на обставини, які встановлені вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволенні позовних вимог про визнання недійсними результатів цільового аукціону з реалізації майна платника податків відповідача 2, які оформлені протоколом №78/18 від 20.12.2018 та  Договору. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.
Щодо позовних вимог про витребування спірного майна  у державну власність в особі Кабінету Міністрів України, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 13.06.2019 підтверджується, що спірне майно належить на праві власності відповідачу 4  на підставі договорів купівлі-продажу від 24.12.2018.
Власник з дотримання вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. 
Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. 
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).
Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відхилення заперечень позову з підстав неможливості витребування спірного нерухомого майна у відповідача 4 (добросовісний набувач), оскільки це майно було реалізоване на виконання судового рішення у справі №825/2374/17, так як вказаним судом рішенням відповідачу 1 надано дозвіл на погашення податкового боргу у сумі 2  581  706,36 грн. за рахунок майна відповідача 2 що перебуває у податковій заставі, проте цим рішенням не визначено перелік майна, за рахунок якого надано дозвіл на погашення податкового боргу, а відтак, можливість погашення заборгованості за рахунок спірного майна підлягала встановленню на етапі прийняття контролюючим органом рішення про погашення боргу відповідно до вимог чинного законодавства чого не було зроблено.
При цьому колегія суддів зазначає про те, що аналогічний за змістом правовий  висновок викладений і у постанові Шостого адміністративного суду від 10.12.2019 у справі № 925/2374/17 (а.с.227-238 т.3) де зокрема зазначено що:
- надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі не є тотожнім здійсненню реалізації відповідного майна, а лише передбачає перехід до наступного етапу погашення податкового боргу, який має відбуватись у визначеному законодавством порядку, передбаченому ст. 95 ПК України, відповідно до п.95.3 якої рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу;
-  рішення про погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна переданого в податкову заставу є наступним етапом погашення податкового боргу. Таке рішення приймається саме контролюючим органом, при цьому підлягає встановленню можливість використання майна платника податків, як джерела погашення податкового боргу, належність такого майна до цілісного майнового комплексу підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, в тому числі державних підприємств, які не підлягають приватизації та у випадку, якщо контролюючим органом прийнято відповідне рішення про використання майна, визначеного п. 87.3 ст. 87 ПК України, посадові особи такого органу нестимуть відповідальність відповідно до закону.
Так як на час проведення цільового аукціону та укладення спірних договорів все майно відповідача 2 було включено до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації згідно з положеннями Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» № 83 від 04.03.2015 відповідача 1 віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, спірне майно також не могло бути відчужено відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності», а відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства і, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що для спірного майна встановлено особливий правовий режим, це майно вибуло з володіння держави з порушенням закону, що ставить добросовісність відповідачів під час набуття у власність спірного майна під обґрунтований сумнів.
За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що  позовна вимога прокурора про витребування у відповідача 4 спірного нерухомого майна не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на обставини, які встановлені вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про витребування спірного майна у відповідача 4 у державну власність в особі Кабінету Міністрів України. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.
Щодо позовних вимог про визнання недійним Договору іпотеки колегія суддів зазначає  про таке.
За змістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння держави поза волею власника, з порушенням чинного законодавства, і в подальшому було передано в іпотеку за Договором іпотеки, позовні вимоги про визнання недійним останнього також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних вимог залишається без змін.
Щодо наявного у матеріалах справи висновку науково-правової експертизи проведеної на запит відповідача 4 щодо податкової застави майна від 01.07.2019 № 126/124-е який затверджений Головою Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що  вказаний висновок не стосується застосування у спірних правовідносинах аналогії закону, аналогії права, змісту норм іноземного права. При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 109 ГПК України висновок експерта в галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.
Відсутність доказів включення спірного нерухомого майна до складу цілісного майнового комплексу відповідача 2, на що зокрема позивається і апелянт, не впливає на висновки щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки спірне нерухоме майно вибуло з власності держави з порушенням Законів України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», «Про управління об`єктами державної власності», ч. 2 ст. 145 ГК України, ст. 4 Закону України «Про заставу», пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87, п. 95.9 ст. 95 ПК України, Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1954 від 29.12.2010.
Обставин щодо порушення положень чинного законодавства при проведення оспорюваного аукціону не спростовує також те, що  податковий орган неодноразово звертався до Міністерства аграрної політики та продовольства України з метою вжиття заходів щодо припинення податкової заборгованості відповідача 2 та особливості статусу стратегічних об`єктів, визначних Законом України «Про управління об`єктами державної власності». 
Безпідставними є твердження відповідача 4 про те, що вимога позивача визнати недійсним договір купівлі-продажу на підставі, начебто, незаконних дій відповідача 1 (які було вчинено не під час, а до торгів) є завідомо нікчемною так як позивач повністю нівелює той факт, що спірний Договір укладений не на підставі вільного волевиявлення сторін при їх юридичній рівності, а на підставі норм ст. 95 ПК України щодо реалізації предмету податкової застави, в порядку визначеному виключно податковим, а не цивільним законодавством, проте  ні нормами податкового законодавства, які є спеціальними в даному випадку, та мають вищу юридичну силу над загальними нормами права, ні нормами інших галузей не передбачено отримання дозволу власника на реалізацію майна, яке перебуває в податковій заставі, оскільки ПК України встановлено заборону на використання як джерел погашення податкового боргу платника податків  майна, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.
З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність  правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі  №927/640/19, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги  покладаються на апелянта.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі  №927/640/19 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі  №927/640/19 залишити без змін.
3. Поновити  дію рішення господарського суду Чернігівської області від 17.03.2021 у справі  №927/640/19.
4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
5. Матеріали справи №927/640/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено  17.09.2021.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко