справа № 761/8598/20                    
головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/9358/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 серпня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мостової Г.І.,
суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у місті Києві, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (надалі по тексту - ГУ НПУ у місті Києві), Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві (надалі по тексту - ГУ ДКСУ у місті Києві) про відшкодування шкоди та зобов`язання вчинити дії. 
Позивач, посилаючись на частину 6 статті 1176, 1167, 1173 ЦК України, з врахуванням заяви від 15 червня 2020 року, просила:
стягнути з ГУ НПУ у місті Києві на користь позивача компенсацію за майнову шкоду, заподіяну працівниками ГУ НПУ у місті Києві у зв`язку з невиконанням покладених на них обов`язків (невнесення в ЄДРДР заяв про злочин впродовж 24 годин, невиконанням впродовж 24 годин ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року про зобов`язання внести до ЄДРДР заяви про скоєння злочину працівниками АТ КБ «Приватбанк» (справа №760/1292/20), не проведенням досудового розслідування, закриттям кримінального провадження у розмірі 40 000 грн.;
зобов`язати ГУ ДКСУ у місті Києві списати з рахунку ГУ НПУ у місті Києві на рахунок позивача 40 000 грн., за заподіяну ГУ НПУ у місті Києві шкоду.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що зверталася до поліції з заявою про скоєння злочину працівниками АТ КБ «Приватбанк», оскільки банк відмовив у видачі коштів у розмірі 40 000грн. 
Однак, відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинений злочин поліцією не внесено, а після оскарження вказаних дій, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року, якою зобов`язано працівників Солом`янського управління ГУ НПУ у місті Києві внести відомості до ЄДРДР також виконано не було.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела наявності факту неправомірності та незаконності рішень, дій або бездіяльності працівників правоохоронних органів, у тому числі і причино-наслідкового зв`язку між ними та завданою шкодою.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення компенсації майнової та немайнової шкоди у сумі 80 000 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на статті 2, 6, 13, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Інших доводів стосовно того, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), апеляційна скарга не містить.
ГУ ДКСУ у місті Києві подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її необґрунтованістю,  рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін (а.с. 107-113).
ГУ НПУ у місті Києві відзиву на апеляційну скаргу не подало, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою видати кошти (вклад) у розмірі 40 000 грн., але банк їй відмовив.
У зв`язку з чим ОСОБА_1 викликала поліцію та звернулась до поліцейських із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 
Однак, службові особи Солом`янського управління поліції ГУ НПУ у місті Києві не внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 17 січня 2020 року.
Судом встановлено, що до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшла скарга  ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції ГУ НПУ у місті Києві стосовно  невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення від 17 січня 2020 року, у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк».
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у справі №760/1292/20 було задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції ГУ НПУ у місті Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 17 січня 2020 року.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що бездіяльністю службових осіб Солом`янського управління поліції ГУНПУ у місті Києві їй було заподіяно майнову шкоду у розмірі, еквівалентному розміру її банківського вкладу, - 40 000 грн., яку вона на підставі статей 1167, 1173 та частини 6 статті 1176ЦК України просить стягнути на її користь.
 
Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Правовий порядок в Україні ґрунтується на одному з принципів, передбачених частини 2 статті 19 Конституції України, який визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення частин 1,2 статті 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначаються, зокрема, статтею 1167 ЦК України.
Так, згідно з частиною 1 цієї статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.
Відповідно до частини 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Як вбачається з ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у справі №760/1292/20 скаргу ОСОБА_1 було задоволено, уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції ГУ НПУ у місті Києві було зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 17 січня 2020 року.
Висновків щодо незаконності рішень, дій або бездіяльності уповноважених службових осіб Солом`янського управління поліції ГУНПУ у місті Києві у зв`язку із невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, вказане вище судове рішення не містить. Будь-яких інших доказів щодо наявності вини у діях службових осіб відповідача ГУНПУ у місті Києві матеріли справи не містять та позивачем не надано.
Колегія апеляційного суду вважає, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР  не свідчить про протиправність дій відповідача ГУ НПУ у місті Києві та завдання у зв`язку з цим матеріальної шкоди позивачу, оскільки права та інтереси позивача були поновлені шляхом постановлення вказаної вище ухвали суду.
Також, колегія апеляційного суду враховує, що наведені позивачем обставини, як-то невнесення службовими особами відповідача (уповноваженими від імені держави на певні процесуальні дії) відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не становлять, визначених статтями 1167, 1176 ЦК України обставин, з якими закон пов`язує  наявність правових підстав для відшкодування (компенсації) заподіяної шкоди.
Отже, фактично позивач отримала справедливу сатисфакцію та реалізувала свої права, визначені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки за її скаргою, суд в межах провадження у справі № 760/1292/20 відновив її порушене право та зобов`язав орган державної влади виконати визначений законодавством обов`язок.
Також, колегія апеляційного суду встановила, що позивачем не надано жодного обґрунтування з посиланням на докази, в чому саме полягає завдана їй майнова шкода, та який причинно-наслідковий між невнесенням службовими особами Солом`янського управління поліції ГУ НПУ у місті Києві відповідних відомостей до ЄРДР за заявою позивача, та завданою їй майновою шкодою.
Під час апеляційного перегляду судового рішення, колегія апеляційного суду враховує, що відмова банку у видачі вкладу у сумі 40 000 грн пов`язана з наявністю арешту на кошти позивача на підставі постанови від 12 вересня 2019 року головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Штойки Л.Р. у межах виконавчого провадження №58606264.
Будь яких доказів того, що неможливість отримання ОСОБА_1 у банку грошових коштів у вказаному розмірі безпосередньо пов`язана із рішеннями, діями та бездіяльністю службових осіб відповідача ГУ НПУ у місті Києві у цій справі, позивачем не надано.
За таких обставин, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй матеріальної шкоди на підставі статей 1176, 1167, 1173 ЦК України.
 
Щодо додаткових вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі, про стягнення моральної (немайнової) шкоди у сумі 40 000 грн., то колегія апеляційного суду враховує таке.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже, чинні норми ЦПК України не наділяють суд апеляційної інстанції правом під час апеляційного перегляду рішення розглядати додаткові позовні вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частинами 3,4 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Докази подані сторонами мають відповідати критеріям достатності, достовірності, належності та допустимості, що закріплені у статтях 77-80 ЦПК України. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростували правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                                                       Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                               А.С. Сержанюк
 
                                                                                                  Є.М. Суханова