П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 949/1531/20
Провадження № 22-ц/4815/930/21

Головуючий в Дубровицькому районному суді 
Рівненської області: суддя Оборонова І.В.
Заочне рішення суду першої інстанції ухвалено
(вступна і резолютивна частини):
06 квітня 2021 року без фіксування перебігу
судового засідання звукозаписувальним 
технічним засобом у м. Дубровиця 
Рівненської області 
Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М. 

учасники справи: 
позивач1 ОСОБА_1 ;
позивач2: ОСОБА_2 ;
відповідач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Еталон";

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича на заочне рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди), пені, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних,
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року в суд через свого представника - адвоката Ільківа М.М. звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - ПрАТ "СК "Еталон" або страховик) про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди), пені, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних. Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що 15 червня 2019 року приблизно о 00 год 30 хв ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем "Audi A6", р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Центральна в с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Дубровицькій центральній районній лікарні. Відповідальність водія автомобіля, який здійснив наїзд на ОСОБА_4 , на час настання страхового випадку застрахована ПрАТ "СК "Еталон". В подальшому, 12 серпня 2019 року, на адресу відповідача направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_2 і його батька - ОСОБА_1 . Сумарний розмір страхового відшкодування визначено у 50 076, 70 гривень, з яких - по 25 038 гривень моральної школи для кожного з позивачів. 
09 вересня 2019 року страховик повідомив про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди не прийнято. Проте позивачі відмову ПрАТ "СК "Еталон" вважають необґрунтованою через те, що в результаті події загинула третя особа - їхній син, а цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу є застрахованою. Тому в силу правил ст.ст. 1167, 1187 ЦК України відповідальність страховика наступає незалежно від вини.
Вважає, що рішення ПрАТ "СК "Еталон" про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування в зв`язку з відсутністю постанови/вироку суду є таким, що порушує права позивачів на отримання страхового відшкодування, а обов`язок відшкодувати шкоду виникає у завдавача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Тобто вина водія у кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи про виплату страхового відшкодування. Між тим, кримінальне провадження здійснюється з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні і притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому факт дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є смерть пішохода, встановлений, а відтак відсутній обов`язок доказування винуватості завдавача шкоди. 
Окрім іншого, з моменту отримання страховиком заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі так і не отримали заявленого страхового відшкодування. Тому вважають, що за прострочення виконання зобов`язання є достатніми підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 4 831, 87 гривень пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за час з 11 листопада 2019 року по 11 грудня 2020 року; по 816, 99 гривень суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за час із 11 листопада 2019 року по 11 грудня 2020 року та по 989, 39 гривень інфляційних втрат за час із 11 листопада 2019 року по 11 грудня 2020 року, а також по 5 000 гривень витрат, понесених на правничу допомогу.
Заочним рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено в позові до ПрАТ "СК "Еталон" про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди), пені, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних.
У поданій апеляційній скарзі представник позивачів - адвокат Ільків М.М., вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, покликається на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до помилкового вирішення справи.
На її обґрунтування зазначалося про те, що судом не наведено підстав і не надано юридичної оцінки мотивам, якими він керувався при вирішенні справи, а тому заявник вважає, що оскаржуване рішення суперечить вимогам закону та обставинам справи. Судом не враховано, що листом від 09 вересня 2019 року №01-04-15896 страховиком повідомлялося про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через неприйняття рішення у кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на пункт 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Натомість така відмова є незаконною, оскільки внаслідок події загинув пішохід, а цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу наступає незалежно від його вини. Тобто перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винна особа, так і володільці (власники) об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки.
Заявник звертає увагу на правові позиції Верховного Суду, що викладені у постановах від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 та від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19. Цими висновками вказується про те, що вина заподіювача шкоди не вимагається, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили, а тому її називають підвищеною. Подібне наведено і в пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".
Щодо помилкового застосування норм матеріального права, то, на думку автора апеляційної скарги, судом знехтувано також і положеннями п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", де передбачено відшкодування страховиком (а в певних випадках - і МТСБУ) на користь чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) особи, що загинула, моральної шкоди, розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Позивачі зазнали моральної шкоди, що полягає у перенесених душевних стражданнях, а тому вважає, що вимоги про її відшкодування є обґрунтованими.
Крім того, стаття 1166 ЦК України вказує про обов`язок доведення відсутності вини на завдавача шкоди, тобто доказування умислу пішохода чи наявності непереборної сили покладається на власника (володільця) транспортного засобу, а в даному випадку - на відповідача. Між тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів про наявність умислу ОСОБА_4 у виникненні дорожньо-транспортній пригоди чи непереборної сили, як не надано їх і страховиком.
З викладених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ПрАТ "СК "Еталон" про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди, пені, інфляційних втрат та суми трьох процентів річних.
У поданому відзиві ПрАТ "СК "Еталон", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити. При цьому покликається на те, що відповідач мав законні підстави для прийняття рішення про зупинення перебігу строку на розгляд справи про виплату страхового відшкодування на час розгляду кримінальної справи. Не згоден із твердженнями заявника про те, що встановлення винуватості особи у дорожньо-транспортній пригоді є неважливим і не тягне правових наслідків, оскільки вина не є однією з ознак складу правопорушення. Посилається також на ст. 1193 ЦК України, п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". 
Вважає, що відповідно до ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити, зокрема, питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа. Тобто ця обставина матиме безумовне значення для правильного вирішення справи цивільної.
Окрім цього, за правилами п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Тобто вважає, що строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та його виплату чи прийняття рішення про відмову у виплаті не настав. Відтак ПрАТ "СК "Еталон" не прострочило виплату страхового відшкодування, а тому нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат теж було б незаконним.
Щодо витрат на правничу допомогу, то відповідач переконаний про їх необґрунтованість та недоведеність. Більше того, представник - адвокат Ільків М.М. представляє інтереси обох позивачів, що фактично свідчить про подвійне стягнення за одні й ті ж самі дії судових витрат. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника і заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, 15 червня 2019 року приблизно о 00 год 30 хв ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "Audi A6", р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Центральна в с. Мочулище Дубровицького району Рівненської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, через що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Дубровицькій центральній районній лікарні.
За фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №12019180110000298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Обов`язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ "СК "Еталон", що підтверджується відповідним полісом №АМ4796059, що діяв станом на 15 червня 2019 року.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2001 року видно, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
В подальшому, 12 серпня 2019 року, директором ТОВ ЮК "Центр автовиплат поліс" Шелепінським О.М., який діяв в інтересах позивачів як їхній представник, було подано до страховика заяву про виплату страхового відшкодування, що полягало у виплаті на користь батьків загиблого - позивачів у справі по 25 038 гривень моральної шкоди кожному.
Ці обставини сторонами не заперечуються і ними визнаються.
Спірні правовідносини виникли між сторонами з того приводу, що 09 вересня 2019 року ПрАТ "СК "Еталон" своїм листом вих.№01-04-15896 у відповідь на дане звернення повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування з посиланням на пункт 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, а страховику будь-яких документів щодо цього представлено не було. Тому рішення про виплату страхового відшкодування зупинено до надання зазначеного рішення по суті за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що набрало законної сили, після чого розпочнеться перебіг 90-денного строку, визначеного законом для прийняття відповідного рішення ПрАТ "СК "Еталон".
Вважаючи, що зупиненням виплати страхового відшкодування до набрання рішенням по суті у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України порушуються суб`єктивні цивільні права позивачів як батьків загиблого ОСОБА_4 , у грудні 2020 року в суд звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до ПрАТ "СК "Еталон" про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди) у розмірі по 25 038 гривень, по 4 831, 87 гривень пені, по 989, 39 гривень інфляційних втрат та по 816, 99 гривень трьох процентів річних на користь кожного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що пред`явлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позову в суд до страховика про стягнення страхового відшкодування (моральної шкоди) є передчасним, адже ПрАТ "СК "Еталон" не відмовила позивачам у виплаті, а лише зупинила її до прийняття рішення по суті у кримінальному провадженні. Поготів, кримінальне провадження перебуває у стані досудового розслідування, а тому законних підстав стверджувати про наявність/відсутність вини завдавача шкоди не вбачається.
Оскільки відсутні мотиви для стягнення страхового відшкодування, тому не знайдено спонукань й для стягнення пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат, а також понесених судових витрат із відповідача на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Проте з такими висновками частково погодитися неможливо.
Згідно зі ст.ст. 636, 979, 985, 988, 992 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.
За договором старування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.
Страховик зобов`язаний: 1.) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2.) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3.) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди.
У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Правила пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниками наземних транспортних засобів" вказують, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.
Приходячи до переконання про обґрунтованість вимог позивачів, колегія суддів бере до уваги, що застосування страховиком положень пункту 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і зупинення виплати страхового відшкодування до дати, коли ПрАТ "СК "Еталон" стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої помер ОСОБА_4 , є помилковим. 
Як правильно покликається заявник, під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Оскільки кримінальне провадження перебуває на досудовому розслідуванні, тому підстав для зупинення виплати страхового відшкодування у ПрАТ "СК "Еталон" не було.
Відповідно до ст.ст. 1167, 1187 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, для наявності підстав відповідальності страховика з відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, вина, як одна із ознак складу цивільно-правового правопорушення, є необов`язковою. При цьому саме завдавач шкоди ( в даному випадку - страховик) повинен довести, що шкоди завдано в результаті непереборної сили чи умисних дій (бездіяльності) потерпілого, тобто діє презумпція його винуватості. 
Пункт 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Станом на червень 2019 року статтею 8 Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено розмір мінімальної заробітної плати, який складав 4 173 гривні, а тому 12 мінімальних заробітних плат, помноживши на вказану величину, отримаємо 50 076 гривень. Поділивши 50 076 гривень на 2, тобто кількість позивачів - батьків загиблого від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, отримаємо 25 038 гривень, які слід стягнути зі страховика на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 як моральну шкоду, передбачену пунктом 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Щодо 4 831, 87 гривень пені на користь кожного з позивачів (сумарно - 9 663, 74 гривень), на яких наполягав заявник, то апеляційний суд погоджується із порядком його обчислення та розміром. Так, нормою пункту 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено сплату страховиком пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування, виходячи з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки з моменту отримання ПрАТ "СК "Еталон" заяви про виплату страхового відшкодування минуло 90 днів, а потерпілим її виплачено не було, тому пеня вираховується таким чином: з 11.11.2019 по 12.12.2019 (днів: 32, облікова ставка НБУ х 2: 31) = 680, 48 гривень; з 13.12.2019 по 31.12.2019 (днів: 19, облікова ставка НБУ х 2:27) = 351, 90 гривень; з 01.01.2020 по 30.01.2020 (днів: 30, облікова ставка НБУ х 2:27) = 554, 12 гривень; з 31.01.2020 по 12.03.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2:20)= 574, 64 гривень; з 24.04.2020 по 11.06.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2:16) = 536, 33 гривень; з 12.06.2020 по 23.07.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2:12) = 344, 79 гривень; з 24.07.2020 по 03.09.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ х 2:12) = 402, 25 гривень; з 04.09.2020 по 22.10.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2:12) = 402, 25 гривень; з 23.10.2020 по 10.12.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ х 2:12) = 402, 25 гривень; з 11.12.2020 по 11.12.2020 (днів: 1, облікова ставка НБУ х 2:12) = 8, 21 гривень.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, сума трьох відсотків річних за 397 днів (з 11.11.2019 по 11.12.2020) становить 816, 99 гривень кожному з позивачів (сумарно - 1 633, 98 гривень), що вираховується так: 25 038 х 3 х 397/365/100.
З приводу інфляційних нарахувань з 11 листопада 2019 року по 11 грудня 2020 року, то ці втрати складають по 989, 39 гривень на кожного з позивачів (сумарно - 1 978, 78 гривень). Так, індекс інфляції за весь період склав 1, 0395156 (листопад 2019 року - 100, 1%; грудень 2019 року - 99, 8%; січень 2020 року - 100, 2%; лютий 2020 року - 99, 7%; березень 2020 року - 100, 8%; квітень 2020 року - 100, 8%; травень 2020 року - 100, 3%; червень 2020 року - 100, 2%; липень 2020 року - 99, 4%; серпень 2020 року - 99, 8%; вересень 2020 року - 100, 5%; жовтень 2020 року - 101%; листопад 2020 року - 101, 3%).
Тому на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягають до стягнення із ПрАТ "СК "Еталон" по 25 038 гривень моральної шкоди, по 4 831, 87 гривень пені, по 816, 99 гривень трьох процентів річних та по 989, 39 гривень інфляційних втрат.
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на викладені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Разом з тим, позивачі вимагають стягнути з відповідача на їхню користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі по 5 000 гривень на кожного. На обґрунтування цих витрат ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було подано ордери на надання правничої (правової) допомоги на підставі договорів про надання правової допомоги з адвокатом Ільківим М.М., а також у позові наведено попередній розрахунок судових витрат, де зазначається про орієнтовне понесення позивачами 10 000 гривень (на двох) витрат на правничу допомогу у даній справі на кожного з позивачів: 1 500 гривень за вивчення матеріалів справи; 1 500 гривень за підготовку і написання позовної заяви; 2 000 гривень за участь в одному судовому засіданні. В подальшому було подано описи наданих послуг з долученими квитанціями до прибуткового касового ордера від 22 січня 2021 року та від 22 лютого 2021 року (500 гривень - 1, 5 год. за аналіз документів, наданих клієнтом; 2 000 гривень - 2 год. за написання позовної заяви; 2 500 гривень - 2 год. за представництво у суді; 1 000 гривень - 1 год. за відповідь на відзив).
Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги.
Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. 
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене, а також зважаючи на принцип співмірності наданої адвокатом Ільківим М.М. правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений ним час на надання цієї допомоги, фактичне дублювання наданих юридичних послуг для обох позивачів, а також співвідношення ціни позову з витратами на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про їх зменшення із 5 000 гривень на кожного до 1 500 гривень на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . 
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.
Підставою для часткового задоволення апеляційної скарги відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 375 ЦПК України є незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали до застосування.
На підставі ст.ст. 3, 636, 979, 985, 988, 992, 1167, 1187 ЦК України, пункту 27.3 ст. 27, пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003, ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269), додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката Ільківа Миколи Миколайовича задовольнити частково.
Заочне рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2021 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_1 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень моральної шкоди, 4 831 (чотири тисячі вісімсот тридцять одна) гривні 87 копійок пені, 816 (вісімсот шістнадцять) гривень 99 копійок трьох процентів річних, 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 39 копійок інфляційних втрат та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_2 25 038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень моральної шкоди, 4 831 (чотири тисячі вісімсот тридцять одна) гривні 87 копійок пені, 816 (вісімсот шістнадцять) гривень 99 копійок трьох процентів річних, 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 39 копійок інфляційних втрат та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

Н.М.Ковальчук