ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2021 р.           Справа№ 910/20981/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Зубець  Л.П. 
 
при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників зазначених в протоколі від 18.08.2021р.

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу          Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"
на рішення          Господарського суду міста Києва від 26.05.2020 р.
у справі          №910/20981/20 (суддя - Босий В.П.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М."
до                    Державного підприємства "Національна атомна 
                    енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про                    стягнення 3 729 836,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "В.М." звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про 3 636 598,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за договором на постачання товару №53-123-01-20-06489 від 14.08.2020, у зв`язку з чим позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 610 164,78 грн., 3% річних у розмірі 9 962,10 грн. та інфляційних у розмірі 16 471,86 грн.
В процесі розгляду справи від позивача 15.02.2021р. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 3 610 164,78 грн., 3% річних у розмірі 24 798,39 грн. та інфляційні у розмірі 94 423,59 грн. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року по справі №910/20981/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." задовольнити повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." заборгованість у розмірі 3 610 164 (три мільйона шістсот десять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 24 798 (двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім) грн. 39 коп., інфляційні у розмірі 94 423 (дев`яносто чотири тисячі чотириста двадцять три) грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 55 940 (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок) грн. 80 коп. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство  "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року по справі №910/20981/20 частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "В.М." до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" про стягнення 3% річних та інфляційних втрат залишити без задоволення.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 р. апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року по справі №910/20981/20. Розгляд справи призначено на 18.08.2021 року.
12.07.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в якій останній просить провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 року клопотання представника Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання по справі № 910/20981/20 в режимі відеоконференції призначено 18.08.2021р.
19.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року по справі №910/20981/20 без змін. Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріально і процесуального права, а тому підлягають відхиленню судом.
Представник відповідача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 року по справі №910/20981/20 скасувати.
Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 14.08.2020 між Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) був укладений договір на постачання товару №53-123-01-20-06489 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CV 30230000-0 по ДК 021:2015 - Комп`ютерне обладнання (Картриджі та ЗІП до оргтехніки) (товар), у кількості, асортименті і цінами, зазначеними у специфікації №1 (додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення - не раніше 2018 року.
Пунктом 2.1 Договору визначено, що загальна вартість товару є твердою та складає 3 610 164,78 грн. з ПДВ.
За змістом п. 2.2 Договору за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (додаток до договору №1) та виконання постачальник умов п.п. 3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.
Згідно з п. 3.2 Договору з товаром постачальник наддає покупцю:
- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням виду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно;
- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про довірчі послуги" у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;
- документ, підтверджуючий якість товару та гарантійних лист з указанням дати виготовлення, умов зберігання та гарантійний термін продукції;
- на позицію №176 необхідно надати регламент взаємодії між постачальником та покупцем.
Відповідно до п. 5.1 Договору приймання товару по кількості та якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС".
На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 610 164,78 грн., що підтверджується видатковими накладними № ННУ00033277 від 25.08.2020, № ННУ00033387 від 23.09.2020, № ННУ00033404 від 30.09.2020, № НЗК00790953 від 09.10.2020 та № НЗК00791989 від 16.10.2020.
Оскільки відповідач не здійснив оплату товару у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 3 610 164,78 грн. заборгованості.
За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Приписами статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору.
Відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Видаткова накладна - це первинний документ, що підтверджує передачу товару (товарно-матеріальних цінностей) від постачальника до покупця.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно із п. 3.2 договору супровідні документи, постачальник надає покупцю разом з товаром.
Отже, виконання п. 3.2 договору, щодо передачі супровідних документів на товар, як і п. 5.1 договору, щодо приймання товару по кількості та якості здійснюється в момент передачі самого товару.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки постачальником передано покупцю товар відповідно до його потреб і за узгодженою між сторонами ціною, що підтверджується видатковими накладними, які оформлені відповідно до положень чинного законодавства і містять відомості про господарську операцію.
Тож, прийнявши товар без зауважень, відповідач тим самим підтвердив виконання позивачем п. 3.2 та 5.1 договору, а отже повинен був здійснити оплату поставленого товару протягом 45 робочих днів після постачання товару, згідно п. 2.2 договору. 
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України  передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог  Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України  договір є обов`язковим до виконання сторонами.
З огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача про невиконання  відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, розмір яких  документально підтверджений,  відповідачем не спростовано, а тому позов в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 550     305, 96 грн. є обґрунтованим  та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 24 798,39 грн. 3% річних та інфляційних у розмірі 94 423,59 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 24.12.2020 по 11.02.2021 є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду  апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не  містять. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних повністю. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийняте місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція".
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2021 р. у справі № 910/20981/20 - без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція". 
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2021р., в зв`язку з виходом колегії суддів Мартюк А.І., Алданової С.О та Зубець Л.П. з відпустки. 

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                Л.П. Зубець