Постанова
Іменем України 
01 липня 2021 року
м. Київ
Справа № 663/2520/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/819/1280/20
Провадження № 51 – 1449 км 21
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:            
головуючого                       ОСОБА_1 ,     
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016230230001505 від 
17 вересня 2016 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Скадовського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за ст. 121 ч. 2 КК України,  
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката 
ОСОБА_7 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 
01 жовтня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 грудня 
2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Скадовського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 8 місяців.  
До набрання вироком законної сили до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.   
Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15 вересня 2016 року приблизно о 23 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у гостьовій кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки на побутовому ґрунті з ОСОБА_8 , умисно, завдав останньому удари руками і ногами в область голови та тулубу, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 6-8 ребр зліва з крововиливами у м`які тканини, синців на грудній клітці у зоні переломів, які за критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, внутрішньочерепного крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва з ознаками стискання головного мозку, крововиливу в м`яку мозкову оболонку в лівій великій півкулі, синця на обличчі зліва, садна на обличчі справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_8 . 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу  його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження закрити, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Вважає оскаржені судові рішення щодо ОСОБА_6 незаконними та необґрунтованими, досудове розслідування проведено неналежним суб`єктом, оскільки доручення від 17 вересня 2016 року слідчому ОСОБА_9 на проведення досудового розслідування на час виконання вимог ст. 290 КПК України не було підписано заступником начальника СВ Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, суди першої та апеляційної інстанції безпідставно відхили як доказ захисту протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 . Указує на відсутність допустимих доказів на підтвердження причинного зв`язку між заподіяними 15 вересня 2016 року ОСОБА_6 ударами ОСОБА_8 та тілесними ушкодженнями і смертю останнього. Зазначає, що діями ОСОБА_8 була створена реальна загроза життю і здоров`ю ОСОБА_6 , який завдав ударів з метою самооборони та відвернення нападу.                   
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.         
Позиції учасників судового провадження 
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.
Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_6 та на підтвердження його винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував факт конфлікту з ОСОБА_8 , в ході якого він завдавав ударів останньому рукою в обличчя та ногою в грудну клітку і живіт; на показання потерпілої ОСОБА_10 про смерть її сина після бійки з ОСОБА_6 ; на показання свідка ОСОБА_11 про конфлікт, який виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час вживання алкогольних напоїв, у ході якого ОСОБА_6 завдав ударів ОСОБА_8 руками по голові і ногами по ребрах; на показання свідка ОСОБА_10 про те, що під час спільного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_8 ображав ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , який сидів на матраці, та завдав йому удар по голові, на що ОСОБА_8 хотів схопити за груди ОСОБА_6 , однак останній вдарив ОСОБА_8 і той впав, потім ОСОБА_6 продовжив завдавати ОСОБА_8 удари ногами в область грудної клітки та живота і припинив побиття на його вимогу, а на наступний день ОСОБА_8 помер; на показання свідка ОСОБА_12 , який безпосередньо після події оглядав 
ОСОБА_8 , про наявні в останнього тілесні ушкодження, ОСОБА_8 йому повідомив, що їх заподіяв ОСОБА_6 .
Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вироку на дані, які містяться: в рапорті від 16 вересня 
2016 року про отримання Скадовським ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області телефонного повідомлення про виявлення трупу ОСОБА_8 ; у протоколі огляду місця події від 16 вересня 2016 року, в ході якого оглянуто приміщення домоволодіння за адресою: 
АДРЕСА_2 , та виявлено труп ОСОБА_8 з видимими тілесними ушкодженнями; у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_8 від 
17 вересня 2016 року; у протоколі слідчого експерименту від 17 вересня 2016 року  за участю підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_6 продемонстрував механізм завдання ударів ОСОБА_8 .        
Згідно з висновком судово-медичного експерта від 10 жовтня 2016 року № 113 на трупі ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які можна поділити на дві групи: 
1) внутрішньочерепний крововилив під тверду мозкову оболонку зліва з ознаками стискання головного мозку, крововилив у м`яку мозкову оболонку в лівій великій півкулі, синець на обличчі зліва, садна на обличчі справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті ОСОБА_8 ; 2) закриті переломи 6-8 ребр зліва з крововиливами у м`які тканини та синці на грудній клітці у зоні переломів, які за критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок отриманої закритої травми голови, яка супроводжувалась утворенням внутрішньочерепних крововиливів під оболонки головного мозку, що зумовило стискання головного мозку та ускладнилось його набряком. 
Згідно з висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2016 року № 6/113 тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_8 виникли від не менше двох травмуючих дій тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо внаслідок ударів руками і ногами у спосіб зазначений свідками ОСОБА_10 ,           ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_6 під час їх допитів та слідчого експерименту. Виявлені тілесні ушкодження не характерні для заподіяння їх ОСОБА_8 власноруч або при його паданні з висоти власного зросту на тверду поверхню. На час настання смерті ОСОБА_8 перебував у тверезому стані, токсикологічним дослідженням не виявлений спирт у крові і сечі від трупу.               
Судом першої інстанції також перевірено версію захисту про те, що ОСОБА_6 вчинив дії щодо ОСОБА_8 при перевищені меж необхідної оборони, яку судом спростовано з наведенням відповідних мотивів. 
Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з настанням смерті особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції встановив, що в діях ОСОБА_8 суспільно небезпечного посягання не було, оскільки він жодних активних дій щодо ОСОБА_6 не вчиняв, а ОСОБА_6 без будь якої загрози зі сторони ОСОБА_8 завдав йому ударів. Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . 
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 121 ч. 2 КК України. При цьому всім наявним доказам, у тому числі протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Що стосується доводів касаційної скарги про проведення досудового розслідування неналежним суб`єктом, то вони є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження. 
Відповідно до ст. 39 ч. 2 п. 1 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначити слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадах здійснення досудового розслідування слідчою групою – визначити старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.   
У матеріалах кримінального провадження міститься доручення заступника начальника СВ Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області від 17 вересня 2016 року про доручення провести досудове розслідування за 
ст. 121 ч. 2 КК України слідчому ОСОБА_9 . Зазначений документ відповідає вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі, підписаний керівником органу досудового розслідування.  
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12016230230001505 від 17 вересня 2016 року слідчим зазначено ОСОБА_9 . 
У протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 
28 жовтня 2016 року ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 після ознайомлення з усіма матеріалами будь яких доповнень та зауважень не заявляли. Під час кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій ні 
ОСОБА_6 , ні його захисник – ОСОБА_7 не заявляли про здійснення досудового розслідування неуповноваженою особою та не надавали доказів на підтвердження таких обставин.       
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, у тому числі про те, що ОСОБА_6 діяв в умовах необхідної оборони, які аналогічні доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини 
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ст. 121 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.
За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 
2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення. 
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                       ОСОБА_3