ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2021 року                                                                            м. Херсон
Номер справи: 664/2660/18
Номер провадження: 22-ц/819/4/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,
секретар    Плохотніченко А.В.
учасники справи: 
позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Федак Лілії Романівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2020 року, повний текст рішення складено 08 вересня 2020 року, у складі судді Бойка В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИЛА:
В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та після уточнення позовних вимог 15.05.2020 року просила суд:
- визнати домоволодіння у АДРЕСА_1 ; домоволодіння у АДРЕСА_2 ; автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д/н НОМЕР_1 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д/н НОМЕР_1 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя в гривні станом на день прийняття рішення, що еквівалентна розміру 24514,50 доларів США;
- шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.12.1991 року розірвати.
В жовтні 2018 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Петряєв В.В., звернувся до суду з зустрічним позовом та просив розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.12.1991 року. Здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_2 Ѕ житлового будинку у АДРЕСА_1 вартістю 7000 гривень, картофелекопалки однорядної марки Wirax, вартістю 8000 гривень, почвофрези вартістю 6800 гривень, культиватору 3*70 вартістю 4700 гривень, плугу ПН 3*20, вартістю 3500 гривень.
Ухвалою від 28 березня 2019 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та розірвання шлюбу до розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2020 року позовні вимоги за первісним позовом та за зустрічним позовом задоволено частково. 
Розiрвано шлюб мiж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.12.1991 року Новомаячківською сільрадою Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис №58.
Визнано спільним сумісним майном подружжя домоволодіння у АДРЕСА_1  та у  АДРЕСА_2 ,  автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , почвофрезу, культиватор, плуг, картофелекопалку.
Розділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 та виділено у власність:
- ОСОБА_1 , домоволодіння у АДРЕСА_1 , вартістю 138 172 гривень;
- ОСОБА_2 , домоволодіння у АДРЕСА_2 , вартістю 931 860 гривень, автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , вартістю 284000 гривень, почвофрезу вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень, плуг вартістю 3500 гривень, картофелекопалку вартістю 8000 гривень, загальною вартістю 1 238 860 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 550 344 гривень за перебільшення частки у праві власності.
Скасовано заборону відчуження Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 після набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840,80 гривень судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 220,90 гривень судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 12.12.1991 року Новомаячківською сільрадою Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис №58. Сторони припинили шлюбні відносини та обидва наполягають на розірванні шлюбу. 
За час спільного проживання ними набуто майно: 
- житловий будинок по АДРЕСА_1 , за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03 квітня 2007 року, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на майно, зареєстровано за ОСОБА_1 (номер довідки 139006694 від 25.09.2018 року);
- рухоме майно, про придбання яких надано товарі чеки: почвофреза вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень, плуг вартістю 3500 гривень, картофелекопалка вартістю 8000 гривень;
- транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , 29.08.2017 року власником якого зареєстровано ОСОБА_2 , згідно висновку про оцінку транспортного засобу його вартість становить 284000 гривень.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , яке відповідно до договору купівлі-продажу від 09.01.1990 року було придбано ОСОБА_2 до укладення шлюбу, дійшов висновку, що оскільки за час спільного проживання сторін спірний будинок було перебудовано, відремонтовано, збудовано нові споруди, прокладено комунікації, то є підстави для визнання даного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Висновком експерта Грибкової Н.Г. № 20 від 26.01.2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що в результаті проведених будівельних і ремонтних робіт з 12.12.1991 року по теперішній час ринкова вартість домоволодіння збільшилась, імовірно у розмірі 266 відсотків, що свідчить про участь обох з подружжя в управлінні даним майном. 

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась адвокат Федак Л.Р., яка діє від імені ОСОБА_2 , та просить скасувати рішення суду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння у АДРЕСА_2 ,  автомобілю Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , почвофрези, культиватору, плугу, картофелекопалки, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 550 344 гривень за перебільшення частки у праві власності; прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у визнанні спільною сумісною власністю подружжя об`єкту незавершеного будівництва що знаходиться у АДРЕСА_2 , автомобілю Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , почвофрези, культиватору, плугу, картофелекопалки; розділити спільне майно подружжя та виділити у власність: ОСОБА_1 Ѕ житлового будинку у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 Ѕ житлового будинку у АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано положення законодавства про те, що вирішуючи спір між подружжям про поділ майна, суд мав встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання майна. Представник відповідача, позивача за зустрічним позовом вказує, що сторони припинили вести спільне господарство з весни 2017 року. Автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску було придбано ОСОБА_2 за його особисті кошти 29.08.2017 року, які він позичив вже після припинення спільного ведення господарства з ОСОБА_1 .. 
Почвофреза вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень, плуг вартістю 3500 гривень, картофелекопалка вартістю 8000 гривень не підлягають поділу, оскільки до подачі позовної заяви про поділ майна подружжя вказане майно було вивезено сином ОСОБА_1 , тобто на час припинення спільного господарства у подружжя було відсутнє, тому поділу також не підлягає. 
Крім того,  ОСОБА_2  заперечує щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будинку  АДРЕСА_2 , оскільки вказаний будинок є його особистою власністю та придбаний ним до  укладення шлюбу 09.01.1990 року на підставі договору купівлі-продажу . Вказує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги висновок експерта №20 від 26.01.2020 року за яким «Імовірне збільшення ринкової вартості домоволодіння в результаті проведених будівельних і ремонтних робіт з 12.12.1991 року по теперішній час, може бути: 646936 - 176866 = 470070 грн, що може становити 266%».Зазначає, що експертом визначена саме ринкова вартість домоволодіння методом аналогів продажів станом на 2019 рік, без зазначення внаслідок чого збільшилась вартість вказаного майна. Початкова «імовірна вартість домоволодіння» (п.3 висновку) визначена станом на 09.01.1989 рік - час придбання будинку ОСОБА_3 , а не з моменту одруження сторін - 12.12.1991 року. Враховуючи наведене, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування у вказаній справі положень ст. 62 СК України, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що відбулося поліпшення будинку АДРЕСА_2 , яке істотно збільшило його вартість, що було б підставою для визнання будинку спільною сумісною власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що вони з ОСОБА_2 проживали разом та вели спільне господарство до кінця серпня 2018 року, і відразу після того, як ОСОБА_2 вигнав її з дому, вона звернулась до суду. Наполягає на тому, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, а будинок АДРЕСА_2 збільшився у своїй вартості саме за рахунок поліпшень, що були зроблені подружжям за час спільного проживання. Зазначає, що почвофреза, культиватор, плуг, картофелекопалка залишились у ОСОБА_2 . Посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвалою від 21 січня 2021 року було призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу. 15 липня 2021 року в зв`язку з надходженням висновку експерта поновлено апеляційне провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстровано 12.12.1991 року Новомаячківською сільрадою Цюрупинського району Херсонської області, актовий запис №58. 
Суд першої інстанції розірвав шлюб між сторонами, рішення суду у вказаній частині ніким не оскаржується.
Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, суд погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з вересня 2018 року.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, вирішуючи спори між подружжям про майно, виходячи із аналізу зазначених норм, судам необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що під час шлюбу ними було придбано  домоволодіння у АДРЕСА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 03 квітня 2007 року (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с.43,44 т.1), картофелекопалка вартістю 8000 гривень, грунтофреза вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень, плуг вартістю 3500 гривень ( копії товарних чеків а.с. 45,46 т.1). 
Крім того, 29.08.2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску (а.с.11 т.1)

Щодо поділу автомобілю. 
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Встановивши, що автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, набутий сторонами в період шлюбу, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при цьому ОСОБА_2 , спростовуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбаний лише за його особисті кошти.  
Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що станом на 29.08.2017 року сторони припинили ведення спільного господарства і ОСОБА_2 придбав спірний автомобіль за особисті кошти, які були ним позичені особисто для особистих цілей за розпискою, не доведені належними та допустими доказами, відповідно, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована.
Так, довідка, що додана ОСОБА_2 до апеляційної скарги, видана виконавчим комітетом Новомаячківської селищної ради за № 2374 від 28 вересня 2020 року про те, що ОСОБА_1 фактично не проживає в будинку АДРЕСА_2 , та акт складений мешканцями АДРЕСА_3 25 вересня 2020 року, не доводять факту припинення сторонами спільного ведення господарства саме весною 2017 року, оскільки складені задовго після вказаної дати та неналежними особами. 
Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 додала акт від 12 листопада 2020 року, складений мешканцями АДРЕСА_3 (сусідами подружжя ОСОБА_4 ), за змістом якого вказані особи свідчать про те, що ОСОБА_1 проживала в будинку в будинку АДРЕСА_2 до кінця серпня 2018 року.
Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що кошти для придбання спірного автомобіля отримані ним у борг за розпискою 10 серпня 2017 року, а тому вказане майно є його особистою приватною власністю, то вони не заслуговують на увагу, оскільки якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19).
Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

ОСОБА_1 просила суд провести поділ спільного майна подружжя - автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, в тому числі і на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не користується спірним автомобілем, після уточнення позовних вимог просила виділити ОСОБА_2 спірний автомобіль з присудженням їй грошової компенсації, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виділення у власність ОСОБА_5 автомобілю Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , вартістю 284000 гривень, з присудженням грошової компенсації ОСОБА_1 Ѕ вартості вказаного автомобіля (142000 гривень).
При цьому суд першої інстанції погодився з тим, що вартість автомобіля становить 284000 гривень, як встановлено висновком про вартість майна ( а.с.35 т.1) . ОСОБА_1 вказану вартість не спростовувала, рішення суду у вказаній частині не оскаржує.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 займається сільськогосподарською діяльністю, під час розгляду справи судом першої інстанції, та в апеляційній скарзі не вказував на те, що сплата грошової компенсації є для нього непомірним тягарем.
Таким чином колегія суддів вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про поділ майна, що належить подружжю, а саме, автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , вартістю 284000 гривень, підлягає задоволенню, шляхом виділення на праві власності вказаного автомобіля ОСОБА_2 зі стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 142000 гривень.

Щодо поділу будинку у АДРЕСА_1 
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 03 квітня 2007 року сторони придбали будинок АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно) (а.с.43,44 т.1)
Звертаючись до суду з первісним позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно припинити право власності ОСОБА_5 на вказане майно. 
ОСОБА_5 в зустрічному позові просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши йому у власність Ѕ частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 
Сторони не ставили питання про проведення реального поділу вказаного нерухомого майна.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення вказаної позовної вимоги ОСОБА_5 та виділивши їй у власність домоволодіння у АДРЕСА_1 вартістю 138 172 гривень, не врахував положень частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України, за якими  присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Оскільки ОСОБА_1 не внесла половину вартості спірного домоволодіння на депозитний рахунок суду, а ОСОБА_5 заперечував щодо присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на будинок, а у зустрічному позові просив виділити йому у власність Ѕ частку житлового будинку, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
Рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, яким вказану позовну вимогу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, позовну вимогу ОСОБА_5 задовольнити, поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , виділивши на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по Ѕ (ідеальній) частці житлового будинку АДРЕСА_1 . 

Щодо рухомого майна: почвофрези, культиватора, плугу, картофелекопалки.
Сторонами не заперечується, що вказане рухоме майно було придбано сторонами під час шлюбу, що підтверджується товарними чеками про придбання вказаного майна, з вказівкою його вартості, а саме: почвофреза, вартістю 6800 гривень; культиватор, вартістю 4700 гривень; плуг, вартістю 3500 гривень; картофелекопалка, вартістю 8000 гривень.
ОСОБА_2 , заперечуючи щодо виділу йому вказаного нерухомого майна зі сплатою ОСОБА_1 компенсації його вартості, до апеляційної скарги надав лист Олешківського відділення Новокаховського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 02.10.2020 року про те, що в провадженні СВ перебувають матеріали досудового розслідування № 12018230240002059 від 30.11.2018 року за фактом самоправного заволодіння в період часу з липня по листопад 2018 року в потерпілого ОСОБА_2 майна: почвофреза, культиватор, картофелекопалка, КІР (для косіння трави), мотокоса, металопрокат для зварювання альтанки. (а.с.221 т.1)
Колегія суддів вважає, що вказаний лист Олешківського відділення Новокаховського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області на даний час не доводить факту заволодіння ОСОБА_1 вказаним майном. Як слідує з листа, процесуальне рішення за заявою ОСОБА_2 не прийнято, тому наявність досудового розслідування № 12018230240002059 за заявою від 30.11.2018 року не доводить факту, а навпаки підтверджує, що на час припинення спільного проживання подружжя в серпні 2018 року спірне майно знаходилось за місцем проживання подружжя по АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_1 заперечує, той факт, що вона чи її син забирали вказане рухоме майно у ОСОБА_5 .
Враховуючи положення ст.71 СК України, за якими майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, колегія суддів вважає за можливим поділити зазначене майно в натурі. Враховуючи вартість майна є можливість поділити його без присудження компенсацій будь-якій стороні, а саме: виділити ОСОБА_1 плуг вартістю 3500 гривень, картофелекопалку вартістю 8000 гривень, всього на 11500 гривень та ОСОБА_2 почвофрезу вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень, всього на 11500 гривень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки законодавством призюмується, що майно, що придбано сторонами в період шлюбу, а саме: домоволодіння у АДРЕСА_1 , автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , почвофреза, культиватор, плуг, картофелекопалка, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, позовні вимоги про визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя рішенням суду не потребує. Таким чином рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо визнання домоволодіння АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності.
З матеріалів справи слідує, що згідно договору купівлі продажу жилого будинку з надвірними будівлями від 09 січня 1990 року, ОСОБА_2 придбав житловий будинок АДРЕСА_2 . На земельній ділянці розміщений один жилий будинок: стіни кам`яні, критий шифером, жила площа 32,5 кв.м. До жилого будинку примикають надвірні будівлі : погріб «Б», літня кухні «В», колодязь № 1 та огорожа № 2. Продаж будинку здійснено за 4000 карбованців, інвентарна (страхова) оцінка 6943 карбованців. (а.с.100,101 т.1)
Згідно довідки виданої Новомаячківською селищною радою 29 лютого 2018 року, ОСОБА_2 надана у користування земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0,36 га в тому числі: 0,15 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,21 га - для ведення особистого підсобного господарства. Вказані земельні ділянки не приватизовані. (а.с.68 т.1) 
Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою від 18 червня 2019 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу. 
У висновку експерта Грибкової Н.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 20, складеного 26 січня 2020 року зазначено, що: 2) ринкова вартість домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , визначена методом аналогів продажів станом на листопад 2019 року складає 931 860 гривень без урахування ПДВ. 3) Імовірна ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_2 станом на 09.01.1989 року, визначена витратним підходом, може становити 461 790 гривень, але ця вартість неостаточна. 4) Імовірне збільшення ринкової вартості домоволодіння в результаті проведення будівельних і ремонтних робіт з 12.12.1991 року по теперішній час, може бути : 646936 - 176866 = 470070 грн, що може становити 266%. 5) частка, яку складають здійснені будівельні роботи в домоволодінні по АДРЕСА_2 з 12.12.1991 року по теперішній час, може складати (646 936 - 176 866) : 646 936 = 73/100 від теперішньої ринкової вартості домоволодіння. (а.с.126-174 т.1)
Експертом встановлено, що після 2005 року за вказаною адресою самовільно побудовані будівлі і споруди : гараж, овочесховище, навіс 6х3 м2, дворовий туалет та душ, підвал під літнею кухнею. 
Базова вартість домоволодіння встановлена експертом згідно з інвентарною справою - 6943 руб. (житлового будинку - 5355 руб., прибудов - 586 руб.). З врахуванням коефіцієнтів подорожчання, зміни вартості будівництва тощо вартість житлового будинку за цінами станом на 2018-2019 рік визначена в розмірі 135742 грн, вартість надвірних будівель - 41124 грн, всього 176866 грн. 
Станом на листопад 2019 року експертом була визначена саме ринкова вартість домоволодіння шляхом порівняльного підходу методом аналогів продажів, яка склала 931860 гривень. При цьому експертом у вартість домоволодіння включено ринкову вартість земельної ділянки, яка становить 284924 гривень та зазначено, що вартість будівель та споруд станом на 2019 рік (без врахування вартості земельної ділянки) складає 646 936 гривень.
В пункті 4 висновку експертом зазначено саме про збільшення ринкової вартості спірного домоволодіння. 
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_6 , яка пояснила, що встановити, які роботи були здійсненні в будинку до грудня 1991 року не можливо і таке питання на вирішення експертизи не ставилось; за рахунок яких саме робіт, що були здійснені сторонами за період з грудня 1991 року до серпня 2018 року, збільшилась вартість домоволодіння також не має можливості, оскільки на вирішення експертизи ставилось питання про збільшення ринкової вартості будинку. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 січня 2021 року призначено у справі повторну судову будівельно-технічну експертизу.
Згідно висновку експерта Малого О.В., що складений за результатами проведення повторної судової будівельно-оціночної експертизи № 06/21 від 05.07.2021 року вартість домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 станом на грудень 1991 року за цінами на час проведення експертизи складає 161421 грн. Вартість спірного домоволодіння в його стані на вересень 2018 року за цінами на час проведення експертизи складає 330220 гривен. Зростання вартості домоволодіння у період з 1991 року по 2018 рік відбулося за рахунок збільшення загальної площі приміщень у будинку, а також через те, що у домоволодінні здійснено газифікацію будинку та прокладено систему водяного опалення, також збудовано гараж, санітарно-побутові приміщення та облаштовано водовідведення у виріб. (а.с.8-45 т.2)
Збільшення загальної площі приміщень у домоволодінні було встановлено експертом шляхом порівняння даних договору купівлі-продажу будинку від 09.01.1990 року та даних інвентарної справи станом на 10.11.1989 року (житловий будинок літ. «А» загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», колодязь № 1, огорожа № 2) з даними технічної інвентаризації станом на 13.06.2005 року (житловий будинок літ. «А» загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м.; погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», навіс літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», колодязь № 1, огорожа № 2,3 зливова яма № 4).
Згідно до статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року (справа № 214/6174/15-ц, провадження № 14-114цс20) щодо застосування статті 62 СК України у подібних відносинах дійшла наступних висновків.
«Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що  втручання у право власності може бути обґрунтованим, та  дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.
Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути  направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.
Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості  є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.
Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.
Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що  первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.
За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла,  тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.
Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і  не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.
У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування  у шлюбі.
Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість  істотно збільшилося, не є підставою для  визнання його спільним майном.
Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.
Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя,  у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.
В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.
При  посиланні на вимоги  статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.
Із системного  аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.
Ці вимоги застосовуються і у разі,  якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя  за час шлюбу.
Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.
Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.
Разом із цим Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом указаної постанови істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін  та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка  має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.
Тобто застосування вказаних норм не виключає можливості визнання   права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі  такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя.
Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18) , від 24 березня 2021 року в справі № 161/17237/19 (провадження № 61-15св21), від 05 липня 2021 року в справі № 520/15080/13-ц (провадження № 61-5684св1.

Враховуючи, що у висновку експерта Грибкової Н.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 20, складеного 26 січня 2020 року, зазначено саме збільшення ринкової вартості будинку розташованого по АДРЕСА_2 , та не встановлювалось за рахунок яких покращень відбулось збільшення вартості, не встановлювалась істотність збільшення вартості майна саме шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання зазначеного будинку об`єктом спільної сумісно власності подружжя.
Згідно висновку експерта Малого О.В., що складений за результатами проведення повторної судової будівельно-оціночної експертизи № 06/21 від 05.07.2021 року, зростання вартості домоволодіння у період з 1991 року по 2018 рік (з 161421 грн до 330220 грн) відбулося за рахунок збільшення загальної площі приміщень у будинку, а також через те, що у домоволодінні здійснено газифікацію будинку та прокладено систему водяного опалення, також збудовано гараж, санітарно-побутові приміщення та облаштовано водовідведення у виріб. 
При цьому експертом встановлено збільшення загальної площі приміщень у домоволодінні шляхом порівняння даних договору купівлі-продажу будинку від 09.01.1990 року та даних інвентарної справи станом на 10.11.1989 року (житловий будинок літ. «А» загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.; погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», колодязь № 1, огорожа № 2) з даними технічної інвентаризації станом на 13.06.2005 року (житловий будинок літ. «А» загальною площею 77,2 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м.; погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», навіс літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», колодязь № 1, огорожа № 2,3 зливова яма № 4).
Разом з цим, сторони уклади шлюб в грудні 1991 року і ОСОБА_2 стверджував, що будинок було перебудовано до укладення шлюбу. ОСОБА_1 вказане не спростувала, експерти не змогли встановити, що переобладнання будинку - збільшення житлової площі мало місце після укладення сторонами шлюбу. ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначала про збільшення вартості будинку за рахунок ремонту будинку (здійснили утеплення будинку, перекрили кришу, замінили вікна) та за рахунок будівництва гаражу, овочесховища. 
Враховуючи наведене, надавши оцінку висновкам судових будівельно-оціночних експертиз від 26 січня 2020 року № 20 та від 05 липня 2021 року № 06/21, колегія суддів вважає, що неможливо дійти висновку про те, що в даному випадку має місце така істотність збільшення вартості будинку, що доля первинної власності ОСОБА_2 стала незначною, співмірно малою за остаточною ціною, в зв`язку вкладення грошових чи трудових затрат у майно подружжям чи особисто ОСОБА_1 , а тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання будинку по АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Разом з тим, вказане не позбавляє права звернутись ОСОБА_1 з вимогами про стягнення частини збільшення вартості поліпшень у спірному будинку. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині нового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання будинку по АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну Федак Лілії Романівни , яка діє від імені ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2020 року скасувати в частині визнання спільним сумісним майном подружжя: домоволодіння АДРЕСА_2 , будинок АДРЕСА_1 , автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , почвофреза, культиватора, плуг, картофелекопалка, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 вересня 2020 року в частині поділу майна подружжя ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 , що належить їм на праві спільної сумісної власності скасувати, ухвалити у вказаній частині нове судове рішення.
 Поділити майно, що належить подружжю ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, виділивши на праві власності:
- ОСОБА_1 Ѕ (ідеальну) частку житлового будинку АДРЕСА_1 ; плуг вартістю 3500 гривень, картофелекопалку вартістю 8000 гривень;
- ОСОБА_2 Ѕ (ідеальну) частку житлового будинку АДРЕСА_1 ; автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , вартістю 284 000 (двісті вісімдесят чотири тисячі) гривень; почвофрезу вартістю 6800 гривень, культиватор вартістю 4700 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 в розмірі 142 000 (сто сорок дві тисячі) гривень;
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       
Повне судове рішення складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: С.В. Радченко

Г.В. Семиженко