ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/806/20	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/668/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 310020000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Стецюк М.А. 
та сторін: представника позивача ОСОБА_1 — адвоката Боднар О.В., відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №951/806/20 за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар Ольги Володимирівни та ОСОБА_2 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складений 15 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, -
В С Т А Н О В И В:
у вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення з відповідача в її користь аліменти на утримання двох дітей: сина — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття; стягнення з відповідача в її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 зазначила, що 10 жовтня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Однак, з самого початку їх одруження, життя не склалось, часто виникали різні непорозуміння, скандали, тощо. Під час шлюбу у сторін народилось двоє синів — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від місяця березня 2020 року разом не проживають, діти повністю знаходяться на утриманні і вихованні матері, відповідач як батько не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Зазначає, що вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 і отримує допомогу в розмірі 860 грн., будь-яких інших доходів не має, а тому, сталось вкрай важке матеріальне становище, так як на її утриманні та вихованні двоє малолітніх дітей, а відповідач є працездатним, має достатні доходи та змогу надавати допомогу на утримання дружини та дітей, матеріально забезпечений і має таку можливість так-як його дохід дозволяє сплачувати аліменти щомісячно.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини — задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 17 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору за вимогу про стягнення аліментів.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  — адвокат Боднар Ольга Володимирівна просить частково скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року у справі №951/806/20 у частині стягнення аліментів на утримання дружини і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років, посилаючись на те, що воно в цій частині є незаконним, вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права та із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.
В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 — адвокат Боднар О.В. зазначила, що суд помилково визнав факт неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги позивачці, і на основі цього невірно застосував ч.4 ст.84 СК України. Вказує, що суд вузько розтлумачив поняття “можливість надавати матеріальну допомогу” - розцінив таку можливість лише як фінансову можливість особи. Вважає, що це поняття є ширшим за значенням і означає реальну, потенційну можливість особи отримувати дохід, воно також означає, що в такої особи немає об`єктивних перешкод для цього — непрацездатність, похилий вік, перебування у декретній відпустці, тощо. Водночас, є недоречним посилання суду на Постанову ВС від 12 листопада 2018 року у справі №202/712/17, як на підставу для відмови у стягненні аліментів на дружину, адже, у ній не тлумачиться можливість надавати матеріальну допомогу виключно у фінансовому значенні, а лише констатовано, що загальна можливість надавати матеріальну допомогу є однією із умов стягнення аліментів на утримання дружини. Також, під час судового розгляду, відповідач не довів підстав для його звільнення від сплати аліментів на утримання дружини — не надав доказів на підтвердження своєї непрацездатності чи обмеженої працездатності, чи будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про можливість сплати аліментів. ОСОБА_2 сам стверджував, що має перемінливий дохід, оскільки його не влаштовує офіційне працевлаштування за мінімальну заробітну плату. До того ж, він не має статусу безробітного, не звертався до Центру зайнятості із відповідною, отже, не потребує допомоги у пошуку роботи. Таким чином, можна дійти висновку, що останній працює неофіційно та отримує неофіційні доходи, що більші від мінімальної заробітної плати в Україні. Той факт, що відповідач не працевлаштований офіційно не може свідчити про відсутність у нього доходів, а тим більше, про його можливість надавати своїй сім`ї матеріальну допомогу.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар Ольги Володимирівни, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що вона не підлягає до задоволення, оскільки судом вірно встановлено, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки, адже, є безробітним, що підтверджується Довідкою від 27 жовтня 2020 року №3579 та копією трудової книжки. Також те, що з 24 травня 2021 року став на облік у Тернопільський міжрайонний центр зайнятості. Вказує на те, що час від часу знаходить неофіційні підробітки, щоб заробити кошти на прожиття, а також надсилає ОСОБА_1 кошти на утримання дітей, купує по мірі можливості дітям одяг, продукти, іграшки. Звертає увагу на те, що рівень мінімальної зарплати на сьогоднішній день становить 6 000 гривень, з якої вираховується 19,5% податку, то на руки виходить 4 830 гривень. Рішенням стягнуто з нього 4 000 гривень аліментів на утримання дітей, якщо ще стягувати 1 500 гривень на утримання дружини, то сукупно виходить 5 500 гривень, що перевищує чистого доходу з мінімальної заробітної плати 6 000 гривень. Вказує про те, що позивач отримала та отримує кошти, які сплачуються їй, як допомога при народженні дитини.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  просить рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року у справі №951/806/20 — змінити в частині розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень по 1 000 (одній тисячі) гривень на кожного із дітей, щомісячно, починаючи з 01 травня 2020 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що воно в частині визначення розміру аліментів є незаконним, ухваленим за невідповідності висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підлягає зміні.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що суд не взяв до уваги його скрутне матеріальне становище, як платника аліментів і факт добровільної відмови позивачки від коштів, які він їй залишив після припинення шлюбних відносин у сумі 1 100 доларів США та 740 Євро. Вказує, що є безробітним та не має доходу, однак, попри своє скрутне матеріальне становище не ухиляється від обов`язку утримувати дітей, а саме те, що здійснював грошові перекази через Укрпошту за адресою місця проживання позивачки в сумі 2 000 гривень на утримання дітей, купував їм іграшки та продукти харчування, памперси. Зазначає, що ним сплачено аліменти за період липень 2020 року по квітень 2021 року в сумі по 2 000 гривень. Посилається на те, що попри скрутне матеріальне становище, брав і бере активну участь у забезпеченні дітей, однак, позивачка добровільно відмовляється від наданих ним речей і коштів. Зазначає, що проживає у квартирі із своєю матір`ю, сестрою та її сім`єю, рухомого чи нерухомого майна немає. Також вказує, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років у 2020 році становив 1 779 гривень, у 2021 році становить 1 921 гривню. Тобто, розмір аліментів, які він може сплачувати щомісячно по 1 000 гривень на кожну дитину, що разом становить 2 000 гривень в місяць — не порушує права, свободи чи інтереси дітей, оскільки на кожну дитину він пропонував до оплати по 1 000 гривень, що є більшим від 50% прожиткового мінімуму на дитину.
Від представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар Ольги Володимирівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 — відмовити, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року у справі №951/806/20 у частині стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей — залишити без змін, посилаючись на те, що вона є необґрунтованою. Вважає твердження відповідача про те, що він не має матеріальної змоги сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх синів, такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути прийнятими судом при прийнятті рішення по справі, оскільки, ОСОБА_2 є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, не хворіє будь-якою хронічною хворобою, що заважає йому влаштуватися на роботу та отримувати заробітну плату, а на його утриманні немає будь-яких інших осіб. Розмір присуджених до сплати аліментів на утримання синів у сумі 4 000 гривень є повністю співрозмірним до сучасних реалій: цін на їжу, одяг, речі першої необхідності, оплати за житлово-комунальні послуги, тощо. Тому, суд вірно визначив необхідний до стягнення з апелянта розміру аліментів в сумі 4 000 гривень на двох дітей. Не погоджується із твердженнями апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не врахував, що останній не має фінансової можливості надавати утримання дітям у присудженому розмірі.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1  — адвокат Боднар О.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнала, вважаючи її необґрунтованою.
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар О.В. не визнав, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар О.В. підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2015 року, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №1931, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 10.10.2015 року (а.с. 6).
Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №05, виданого Великоходачківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 08.08.2016 року, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с. 7).
Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис №04, виданого Великоходачківською сільською радою Козівського району Тернопільської області 03.08.2020 року, ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с. 8).
Як вбачається з довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому будинку (приміщенні) осіб Великоходачківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №349 від 08.09.2020р., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 9).
Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області №04.1/659 від 17.09.2020, ОСОБА_1 дійсно одержує допомогу при народженні дитини з 01.07.2020-31.07.2023рр. в сумі 860, 00 грн. (а.с. 10).
Згідно з довідки ПП “Східний масив” від 21.10.2020 року ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з яким зареєстровані: ОСОБА_8 (мати), ОСОБА_9 (сестра) та ОСОБА_10 (син сестри) (а.с. 25).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №3579 від 27.10.2020р., інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2020 року по 2 квартал 2020 року станом на 22.10.2020р. відсутня (а.с. 26).
ОСОБА_2 перераховував кошти в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень ОСОБА_1 , про що свідчать поштові перекази: №0247886723 від 07.08.2020 року, №0248786154 від 06.09.2020 року, №0249824285 від 07.10.2020 року, №0250929485 від 07.11.2020 року, №0252003373 від 07.12.2020 року, №0253127298 від 04.01.2020 року, №38348 від 07.02.2021 року, №0255318199 від 07.03.2021 року, №0256221054 від 01.04.2021 року (а.с. 38-40, 53-55, 71-74).
Розпорядженням Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області №199/01-05/1 від 19 серпня 2020 року “Про способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 та спілкуванні з ним” встановлено час зустрічей для спілкування та виховання сина за таким графіком: - щомісяця в першу і третю суботу та в другу та четверту неділю; - в релігійні свята та святкові дні за попередньою домовленістю із матір`ю дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги на утримання синів — ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , а відповідач є особою працездатного віку, отримує або має можливість отримувати регулярний дохід, визнає, що взмозі платити аліменти по 2000 грн. щомісячно, враховуючи вимоги розумності та справедливості і, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків.
Відмовляючи в позові щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що хоча і встановлено, що позивачка ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і отримує допомогу в розмірі 860 грн., а відтак згідно з ч.2 ст.84 СК України потребує від чоловіка — ОСОБА_2 аліменти на її утримання щомісячно до досягнення ним трьох років. Однак, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч.4 ст.84 СК України.
Колегія суддів, з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в користь позивача на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. кожному погоджується, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи і вірно застосовано норми матеріального права, а щодо висновків про відмову в стягненні аліментів на утримання дружини, колегія суддів не погоджується, виходячи з такого.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Відповідно до статті 8 Закону України “Про охорону дитинства” кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).
Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.
У частині третій статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції належно перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дітей, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, відсутність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини та обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 17 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону.
Колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дітей є повністю співрозмірним до сучасних реалій: цін на їжу, одяг, речі першої необхідності, оплати за житлово-комунальні послуги. Вказаний розмір аліментів не є надмірним, а навпаки, забезпечить задоволення мінімальних потреб дітей та їх гармонійного розвитку.
Тому не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , що розмір аліментів є значно завищеним і він позбавлений можливості сплачувати у визначеному судом розмірі аліменти. 
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачці, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч.4 ст.84 СК України.
Отже, суд першої інстанції вузько розтлумачив поняття “можливість надавати матеріальну допомогу”, розцінив таку можливість лише як фінансову можливість особи.
Водночас, закон не містить вказівок, що можливість надавати матеріальну допомогу має суто фінансовий зміст.
Колегія суддів вважає, що це поняття є ширшим за значенням і означає реальну, потенційну можливість особи отримувати дохід, а також те, що в такої особи немає об`єктивних перешкод для цього — непрацездатність, похилий вік, перебування у декретній відпустці, тощо, а тому має можливість організувати своє життя таким чином, щоб надавати матеріальну допомогу дружині на рівні достатньому для того, щоб вона могла б здійснювати належний догляд і виховання двох малолітніх дітей.
Даний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі №592/5915/17-ц.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Боднар Ольги Володимирівни слід задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог — скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 в цій частині — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , Паспорт Серія НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 04 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) в ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: с. В. Ходачків, Козівського району, Тернопільської області, поштовий індекс: НОМЕР_6 , Паспорт Серія НОМЕР_7 , виданий Козівським РС УДМС України в Тернопільській області 07 листопада 2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
В решті рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року — залишити без змін.
Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову — на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , Паспорт Серія НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 04 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) в користь держави судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні (840,80 гривень — за розгляд справи в суді першої інстанції + 1 261,20 гривень — за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — адвоката Боднар Ольги Володимирівни — задовольнити частково.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  — залишити без задоволення.
Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог — скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 в цій частині — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , Паспорт Серія НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 04 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) в ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: с. В. Ходачків, Козівського району, Тернопільської області, поштовий індекс: НОМЕР_6 , Паспорт Серія НОМЕР_7 , виданий Козівським РС УДМС України в Тернопільській області 07 листопада 2015 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ) аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.
В решті рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року — залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , Паспорт Серія НОМЕР_4 , виданий Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 04 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) в користь держави судовий збір в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 липня 2021 року.

Головуючий 
Судді