Дата документу 07.07.2021 Справа № 333/7568/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/7568/20                 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/2280/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
07 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що Наказом голови правління АТ «ДПЗКУ» від 11.11.2019 р. №831-К на посаду директора філії АТ «ДПЗКУ» «Хлібна база №83» його було прийнято з 12.11.2019 р. та укладено з ним контракт №18 від 11.11.2019 р. 
10 липня 2020 року наказом №471-К відповідно до ст. 147-149 КЗпП України, за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме порушення вимог передбачених п.п.3.4.1, 3.4.3 та 3.4.7. Розділу 3 Контракту №18 від 11.11.2019р., а також п.2.10. Розділу II «Положення про ведення обліку й оформлення операцій з зерном і продуктами його переробки філіями та структурними підрозділами Акціонерне Товариство «ДПЗКУ», затвердженого наказом Товариства від 22.06.2017р. №136 ОСОБА_1 оголосили догану.
21 травня 2020 року в.о. голови правління АТ «ДПЗКУ» було видано наказ №76-АГ, проведення інвентаризації на всіх філіях підприємства. Оскільки позивачем станом на 20.05.2020 р. було проведено повну інвентаризацію та виявлено нестачу, він вважав, що наказ стосовно проведення інвентаризації ним виконано у повному обсязі. 
Однак на підставі службової записки від 26.06.2020 р. від Директора департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту Д. Файер, про нібито порушення ОСОБА_1 п.3.4.3, 3.4.7 контракту від 11.11.2019 р. №18, з метою приховування необлікованих надлишків соняшника в обсязі 39,170 т. (за результатами замірів) не виконано наказ Товариства від 21.05.2020 р. №76-АГ, щодо проведення інвентаризації наказом від 15.07.2020 р. №485-К у зв`язку з Порушенням п.3.4.3 «виконувати накази, розпорядження та доручення підприємства», та п. 3.4.7 «здійснювати контроль за дотриманням правил ведення технологічних процесів кількісно-якісного зберігання зерна» контракту (п.8 ст 36 КЗпП України) всупереч того, що сам ОСОБА_1 з моменту призначення на посаду був ініціатором проведення інвентаризації яка була проведена у повному обсязі, був звільнений з 15.07.2020р. з займаної посади.
Керівництво АТ «ДПЗКУ» з невідомих мотивів, фальсифікуючи дійсні обставини, будь-яким шляхом хотіла незаконно його звільнити. 
Починаючи з 19.06.2020 р. з боку керівництва АТ «ДПКЗУ» в особі Директора Департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту ОСОБА_2 здійснювався психологічний тиск з метою добровільного звільнення з займаної посади, а у випадку відмови добровільно звільнитися з посади, були погрози про настання непередбачуваних наслідків для нього.
Просив суд поновити його на посаді Директора філії Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Хлібна база № 83, стягнути з відповідача суму заборгованості за весь час вимушеного прогулу станом на 29.12.2020 року у розмірі 162418,14 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання звільнення таким, що порушує вимоги чинного законодавства та поновлення позивача на посаді директора філії Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Хлібна база №83». 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.11.2019 року між АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та ОСОБА_1 укладено контракт №18.
За умовами контракту № 18 ОСОБА_1 наймається на посаду директора філії Товариства «Хлібна база №83». 
За цим контрактом Керівник зобов`язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) Філією, забезпечувати її високоприбуткову діяльність, ефективне використання та збереження майна товариства, що обліковується на балансі Філії, організовувати її виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність, юридичне, економічне, бухгалтерське забезпечення, виконувати завдання, передбачені контрактом, положенням про Філію, рішенням Товариства та законодавством України, а Товариство зобов`язується створювати належні умови для роботи Керівника. 
Відповідно до п. 1.2 Контракту, трудові відносини між Товариством та керівником виникають на підставі контракту. Кодекс законів про працю України, інші нормативні акти, що регулюють трудові відносини, поширюються на взаємовідносини Сторін за цим контрактом. 
Згідно п. 3.4.3 Контракту передбачає, що керівник зобов`язаний виконувати накази, розпорядження та доручення товариства.
Положеннями п. 3.4.7 Контракту передбачено, що керівник зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням правил ведення технологічних процесів кількісно-якісного зберігання зерна та готової продукції (а.с.31 зворот).
Наказом №485-к від 15.07.2020 р. АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звільнено ОСОБА_1 з роботи з посади директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Хлібна база №83» у зв`язку з порушенням п. 3.4.3, 3.4.7 контракту (п.8 ст. 36 КЗпП України) та припинено дію контракту №18 від 11.11.2019 р.
ОСОБА_1 ознайомлений із наказом 15.07.2020 р. (а.с.44).
За приписами ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Порядок та особливості укладення контрактів при прийнятті на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян, визначається Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, яке затверджене Постановою КМУ від 19 березня 1994 року №170, із наступними змінами та доповненнями.
Згідно п. 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року N 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.
Відповідно до пунктів 2,4 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №203 від 19.03.1993, визначено, що наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту відповідними міністерствами або іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади (органи управління майном).
Встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України  від 06 червня 2011 року № 593 державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ДП «ДПЗКУ») перетворена в ПАТ «ДПЗКУ», 100 % акцій, які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету міністрів України.
Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України   від 17 листопада 2011 року № 634 затверджено статут ПАТ «ДПЗКУ».
Згідно ч.1 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.
Згідно із частиною першою, другою, четвертою статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.
Положеннями ст.65 ГК України визначено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.
Зазначені правові норми є правовою підставою для укладання контракту з керівником підприємства незалежно від форми власності.
Так, згідно п. 7.6. контракту №18 від 11.11.2019 р. сторони погодили, що у частині, яка не передбачена цим контрактом, сторони керуються діючим законодавством України та іншими нормативними актами, які поширюються на товариство і його відокремлені структурні підрозділи, статутом товариства, положенням про філію, іншими документами товариства, обов`язковими для сторін та рішеннями товариства.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що зміст контракту містить погоджені сторонами їх взаємні права та обов`язки (розділ 3), умови щодо оплати праці та матеріального забезпечення керівника (розділ 4), умови щодо відповідальності сторін та вирішення спорів (розділ 5), умови дострокового припинення контракту (розділ 6), а також порядок внесення змін і доповнень до контракту та строк його дії (розділ 7).
Згідно п.6.2 контракту №18 від 11.11.2019 р. керівник філії може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою товариства до закінчення строку його дії: у випадку порушення керівником чинного законодавства України (6.2.1.); у випадку невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього положенням про філію та контрактом (6.2.2.); у разі порушення керівником виконання пунктів розділу 2 і 3 цього контракту (6.2.3); у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства та обов`язків, передбачених контрактом та/або положенням про філію в результаті чого у товариства настали негативні наслідки (а.с.32).
Відповідно до п. 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 звільнили у зв`язку з порушенням п. 3.4.3, 3.4.7 контракту, тобто за невиконання наказів, розпоряджень та доручення товариства та за нездійснення контролю за дотриманням правил ведення технологічних процесів кількісно-якісного зберігання зерна та готової продукції.
В наказі №485-к від 15.07.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » підставою вказана службова записка директора департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту ОСОБА_3 від 26.06.2020 р.
26.06.2020 року від директора департаменту фінансово-економічного контролю та аудиту Д.Фаєра на ім`я в.о. голови правління АТ «ДПЗКУ» Коваленка В.М. направлена службова записка в якій зазначено про порушення умов контракту від 11.11.2019 р. №18 директором філії ОСОБА_1 , які виявлені під час здійснення контролю питань ведення виробничої діяльності Філії робочою групою апарату управління Товариства відповідно до наказу товариства від 12.06.2020 р. №109АГ «Про здійснення контролю». 
В результаті здійсненого контролю Філії встановлено: недотримання виконання умов контракту від 11.11.2019 р. №18 з боку директора Філії, а саме п. 3.4.3, 3.4.7 з метою приховування не облікованих надлишків соняшника в обсязі 39,170 тон (за результатами замірів) не виконано наказ Товариства від 21.05.2020 р. №76-Г-АГ щодо проведення інвентаризації (а.с.45).
В своїй пояснювальній записці 19.06.2020 р. ОСОБА_1 пояснив, що станом на 20.05.2020 р. філія провела інвентаризацію зерна пшениці шляхом переважування і інвентаризацію кукурудзи шляхом огляду складів. Всі інвентаризаційні акти були надані до центрального офісу, в тому числі і до департаменту операційної діяльності. Всі виявлені недостачі зерна підтверджені перевіркою робочої групи 19.06.2020 р. При виявленні нестачі зерна кукурудзи при відвантаженню поклажодавцю ТОВ «Кернел Трейд» в кількості 56,570 т і для врегулювання спору з ним, він проінформував керівництво центрального офісу про можливість закриття спірного питання з ТОВ «Кернел Трейд» надлишками соняшника. На цю пропозицію відповіді не отримав. (а.с.46-47).
Докази в складання інвентаризаційних актів від 20.05.2020 р. та інформування керівництва відповідача про виявлені надлишки соняшника, на які посилався ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ні до суду першої ні до суду апеляційної інтонації надано не було
Позивач в позові посилається на те, що відповідачем було видано наказ про проведення інвентаризації №76-АГ від 21.05.2020 р., про існування якого він знав та вважав, що виконав його, направивши результати інвентаризації від 20.05.2020 р., але свої доводи про проведення інвентаризації та інформування керівництва відповідача про виявлені надлишки соняшника, належними та допустимими доказами, в супереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, не довів. 
Крім того, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами доводи позову про те, що про керівництво АТ «ДПЗКУ» з невідомих мотивів, фальсифікуючи дійсні обставини, будь-яким шляхом хотіла незаконно його звільнити, застосовуючи погрози та психологічний тиск.
Надані позивачем до позовної заяви такі докази, як пояснювальна записка без дати на ім`я В.о. голови правління АТ «ДПЗКУ» В. Коваленку, Витяг з протоколу №59 засідання правління акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 07.07.2020 р., Службова записка від 23.06.2020 р.; Висновок за результатами службового розслідування за фактом виявленої нестачі зерна пшениці на філії АТ «ДПЗКУ» «Хлібна база №83» обґрунтовано визнано судом неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. 
Вказані докази стосуються іншого предмету – догани ОСОБА_1 , яка в цьому позові не оскаржується та не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із подальшим звільненням ОСОБА_1 .
У апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що наказ від 21.05.2020 №76-АГ не стосується його особисто.
Колегія суддів вважає вказаний довід необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.
Так, встановлено, що Наказ від 21.05.2020 №76-АГ був виданий у зв`язку з призначенням наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 30.04.2020 №65-п виконуючого обов`язки голови правління Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ОСОБА_4 та з метою встановлення фактичних залишків зерна та продуктів його переробки, що є власністю «AT «ДПЗКУ», а також зерна, що знаходиться на зберіганні незалежно від їх місця знаходження, в тому числі і v філій Товариства станом на кінець маркетингового 2019/2020 року.
Відповідно до п. 3 вказаного наказу, в.о. голови Правління В. Коваленком було вказано про необхідність оформлення наказу про проведення інвентаризації та замірів в складі працівників філій AT «ДПЗКУ», що входять до постійно діючих комісій.
Також у п. 5 наказу зазначено про необхідність доведення цього наказу до відома керівників філій AT «ДПЗКУ», у тому числі і керівнику філії AT «ДПЗКУ» «Хлібна база №83», яким на момент видачі цього наказу і був Позивач.
Відповідно до п. 3.4.22 Контракту №18 від 11.11.2019, укладеного з ОСОБА_1 як директором філії AT «ДПЗКУ» «Хлібна база №83», керівник зобов`язаний надавати матеріали інвентаризації філії, проведеної у відповідності до вимог чинного законодавства та вимог Товариства. Не проведення інвентаризації, не надання матеріалів інвентаризації Товариству є грубим порушенням умов Контракту.
Відповідно до п. 1 розд. 2 Наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи.
Таким чином, ОСОБА_1 , відповідно до чинного законодавства, для проведення інвентаризації був зобов`язаний утворити та очолити інвентаризаційну комісію філії AT «ДПЗКУ» «Хлібна база №83». Отже, наказ від 21.05.2020 № 76-АГ має пряме відношення до ОСОБА_1 як до керівника філії AT «ДПЗКУ» Хлібна база №83» та особи, яка була повинна створити відповідну комісію та очолити її.
Як вказано у п.п. 3.4.1, 3.4.3, 3.4.7 Контракту від 11.11.2019 №18, Керівник зобов`язаний неухильно дотримуватись умов Контракту, здійснювати оперативне управління Філією, організовувати виробничо-господарську, соціальну та іншу діяльність Філії, забезпечувати виконання завдань, передбачених положенням про Філію, виконувати накази, розпорядження та доручення Товариства, здійснювати контроль за дотриманням правил ведення технологічних процесів кількісно-якісного зберігання зерна та готової продукції.
З вищевикладеного випливає, що ОСОБА_1 є відповідальним за невиконання наказу 21.05.2020 №76-АГ, а його посилання на відсутність відношення цього наказу до нього особисто є необґрунтованою та безпідставною.
Рішенням суду першої інстанції встановлено, що Позивач в своїх особистих поясненнях, наданих в судовому засіданні та в позові підтверджує, що відповідачем було видано наказ про проведення інвентаризації №76-АГ від 21.05.2020 р., про існування якого він знав та вважав, що виконав його, направивши результати інвентаризації від 20.05.2020 p., але суду свої доводи про проведення інвентаризації та інформування керівництва відповідача про виявлені надлишки соняшника, належними та допустимими доказами, в супереч ч.1 ст. 81 ЦПК України, не довів.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є відповідальним за невиконання наказу від 21.05.2020 №76-АГ, що було фактично визнано ним у позовній заяві, а його посилання щодо відсутності відношення наказу від 21.05.2020 №76-АГ до нього особисто є необґрунтованим та безпідставним.
Наказом від 21.05.2020 №76-АГ «Про проведення інвентаризації зернових та продуктів переробки, що обліковуються на балансі AT «ДПЗКУ» та його філіях і на відповідальному зберіганні» у зв`язку з призначенням наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 30.04.2020 №65-п в.о. голови Правління AT «ДПЗКУ» ОСОБА_4 було вирішено провести інвентаризацію зернових, продуктів переробки, що обліковуються на балансі AT «ДПЗКУ» та його філій.
Відповідно до п. 3 розд. 2 Наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації у звітному році затверджуються розпорядчим документом керівника підприємства.
Згідно з п. 4 розд. 1 цього Наказу, проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво, підприємством - відповідно до законодавства та установчих документів, який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.
Таким чином, керівник підприємства, а саме в.о. голови Правління AT «ДПЗКУ» Коваленко В.М., мав право у зв`язку із своїм призначенням самостійно визначати об`єкти інвентаризації незалежно від раніше проведеного обліку майна.
Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Таким чином, Позивач був зобов`язаний виконати наказ роботодавця незалежно від проведеної ним раніше інвентаризації.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №727/7988/17, «підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також: у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця».
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Позивачем було не виконано наказ AT «ДПЗКУ» від 21.05.2020 №76-АГ, що є підтвердженням порушення умов Контракту та є підставою для звільнення.
Позивач у апеляційній скарзі стверджує, що необліковані надлишки соняшника не мають відношення до його господарської діяльності на філії AT «ДПЗКУ» «Хлібна база .N"283» , що є необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного.
Так, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що після вступу на посаду ним було видано наказ від 26.11.2019 №118 «Про проведення щорічної інвентаризації в 2019 році». За результатами такої інвентаризації була зафіксована нестача зерна, що обліковувалась на балансі Філії.
Таким чином, Позивач визнає, що в результаті проведення інвентаризації після його вступу на посаду була виявлена саме нестача зерна, а не наявність його надлишків. Таким чином, станом на дату закінчення інвентаризації, а саме на 20.12.2019, на Філії жодних надлишків зерна соняшника не обліковувалось. 
Отже, наведеними у апеляційній скарзі даними Позивач підтверджує, що такі надлишки утворилися на Філії саме за період його перебування на посаді директора. У такому разі посилання Позивача щодо того, що поява таких надлишків на Філії саме в результаті того, що попередній керівник неналежним чином передав Позивачу справи, в результаті чого виникли значні невідповідності фактичної кількості зерна до даних обліку, не відповідає дійсності, адже під час інвентаризації після вступу Позивача на посаду була виявлена лише нестача зерна.
Відповідно до п. 6 розд. 2 Наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані.
Відповідна розписка була надана також і у інвентаризаційному описі матеріальних цінностей, переданих на відповідальне зберігання від 22.04.2020, на який Позивач посилається як на підставу непроведения інвентаризації відповідно до наказу від 21.05.2020 №76-АГ.
Таким чином, із наданих Позивачем документів випливає, що надлишки соняшника не лише утворилися під час його господарської діяльності на Філії, але і приховувалися ним під час проведення інвентаризацій, адже всі надані ним матеріали свідчать про відсутність таких надлишків на балансі Філії.
Приховування таких надлишків та не проведення належним чином обліку майна Філії є порушенням Позивачем кількісно-якісного зберігання зерна, що і було належним чином викладено у службовій записці Д. Файєра від 26.06.2020, яка стала підставою для звільнення Позивача.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для визнання звільнення таким, що порушує вимоги чинного законодавства та поновлення позивача на посаді директора філії Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Хлібна база №83».
Суд не може прийняти докази, які додані позивачем до апеляційної скарги та відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу, оскільки позивачем та відповідачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від них (ч.3 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у позивача та відповідача не було.
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, ні які посилаються скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: