ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1796/18  Номер провадження 22-ц/814/1480/21	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-
В С Т А Н О В И Л А:
В жовтні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві - про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовнних вимог вказувала на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 . 20.09.2005 року шлюб між сторонами розірвано.
Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з нею.
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.03.2009 року з ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, до повноліття дитини.
06.12.2014 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » внаслідок укладення шлюбу.
Відповідач 19.07.2008 року змінив прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 » внаслідок укладення шлюбу.
Аліменти відповідно до вище вказаного рішення Відповідач не сплачував, починаючи з грудня 2008 року, а лише інколи проводить часткові оплати.
Станом 16.07.2019 року заборгованість становить 150506 грн. 02 коп., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по аліментам від 23.07.2019 року за вих.№14579473/9. Таким чином сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з грудня 2008 року по 16 жовтня 2018 рік становить 161355 грн. 02 коп.
На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 161355 грн. 02 коп.
Згодом позивачка надала заяву про уточнення позовним вимог шляхом їх зменшення, остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_9 , на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 127172 грн. 90коп.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання спільної доньки ОСОБА_5 у розмірі 127172 грн. 90 коп.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Відповідач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що місцевий суд належним чином не повідомив відповідача про дату і час розгляду справи, зокрема судові засідання 19.05.2020, 21.07.2020, 01.09.2020.
Крім того, відповідач посилався на те, що судом не було враховано його майновий та сімейний стан. Вказує, що він має двох інших дітей, а отже стягнутий судом розмір пені є для нього непомірним тягарем. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.03.2009 року з ОСОБА_4 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, до повноліття дитини. 
Встановлено, що згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах від 23.07.2019 року, наданої Подільським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві за боржником ОСОБА_3 рахується заборгованість по сплаті аліментів з 16.12.2008 року по 16.07.2019 року у розмірі 150506,02 грн.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд погодився з розрахунком суми пені, наданим позивачем. При цьому посилався на Постанову Великої Палати Верховного суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц, відповідно до якої неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів прострочення її сплати. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за весь проміжок прострочення). 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи знаступного.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. 
Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
У  Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. 
Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.
Як встановлено в судовому засіданні, що відповідач не здійснював в належному розмірі виплат по аліментам, поважних обставин, які б свідчили про незалежні від нього причини, не встановлено. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини надано не було.
Обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, як на підставу для зменшення розміру пені, зокрема наявність двох інших дітей, колегія суддів оцінює критично.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач належним чином не виконує свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідачем в свою чергу не надано ніяких доказів того, що зазначена заборгованість утворилася не з його вини.
Посилання заявника на те, що розрахунок пені, який було надано позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства та є неправильним, належним чином не доведені, при цьому іншого розрахунку відмінного від розрахунку наданого позивачем відповідач не надав.
Доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом норм процесуального права колегія суддів також не бере до уваги, оскільки здійснюючи виклик відповідача через оголошення, місцевий суд керувався положеннями ч. 11 ст. 128 ЦПК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачу було відомо про те, що у провадження місцевого суду перебуває дана цивільна справа, і він не був позбавлений можливості цікавитись рухом провадження у справі. 
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, про розгляд справи 01.09.2020 року відповідач був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.(а.с. 189).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 вересня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий:                         В.М. Триголов 

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов