П О С Т А Н О В А
                                  І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
  20 серпня 2021року                                                                                  м. Київ
         
  Справа № 760/25054/19
  Провадження: № 22-ц/824/8208/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
 головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,
 суддів Іванової І.В., Пікуль А.А., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М.,
 у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сансервіс»,  про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,
 
                                                   в с т а н о в и в :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на початку 2017 року в гіпермаркеті «Епіцентр» ним було придбано меблевий виріб для ванної кімнати - тумбу «Laura 0 50/2», проте, вже на початку 2018 року на фронтальній частині шухляд даного виробу розпочалося здуття панелей та тріскання лаку попри те, що гарантійний строк на даний виріб становив 24 місяці. На електронні та поштові адреси виробника та продавця, разом з фотографіями дефектів ним направлялися претензії з пропозицією заміни товару або повернення коштів. На жодну з претензій виробник та продавець не відповіли. 02 жовтня 2018 року він звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «Епіцентр К» про зобов`язання останнього замінити товар неналежної якості, проте рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Суд першої та апеляційної інстанцій відмовили йому у задоволенні позовних вимог на тій підставі, що ним, позивачем, не було належним чином повідомлено відповідача про товар неналежної якості, а саме - надіслано дані претензії на неналежну електронну адресу відповідача. Тому 29 травня 2019 року ОСОБА_1 було направлено на електронну адресу відповідача претензію та у червні 2019 ним було отримано від відповідача відповідь про те, що вказану претензію було направлено для вирішення виробнику товару.  Проте, станом на день звернення до суду із позовом відповідачем не було замінено даний товар або компенсовано його вартість. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця), споживач має право вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. На підставі цього просив стягнути на його користь компенсацію вартості товару неналежної якості, компенсацію за спричинену моральну шкоду та витрати на правничу допомогу.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1  відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про задоволення позову в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що він, ОСОБА_1 , жодним чином не довів додержання умов експлуатації тумби для ванної кімнати, внаслідок чого на ній з`явилися дефекти. Зазначив, що відповідач фактично погодився з претензіями стосовно істотності недоліків товару, однак мав намір перекласти відповідальність за появу дефектів на виробника, що стверджується з відповідей на претензії. Відмітив, що судом було невірно трактовано Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки перекладено на споживача - ОСОБА_1 доведення очевидних речей, які ніким не заперечуються, а саме - виникнення недоліків товару саме з вини відповідача, а не внаслідок неналежної експлуатації безпосередньо ним, ОСОБА_1 . Стверджує, що дані доводи суду суперечать позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі №127/4199/15-ц, викладеній в постанові від 27.03.2017 року. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції фактично зобов`язав позивача довести належність виконання ним Правил користування товаром, хоча за приписами Постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №506 це є прямим обов`язком продавця, тобто, відповідача, оскільки саме на продавця покладено обов`язок доведення належної якості товару, належного оформлення претензії покупця та проведення перевірки якості товару. Також зазначив, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції взагалі не розглянуто та не досліджено його доводи стосовно стягнення моральної шкоди в якості компенсації. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 10 червня 2017 року ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Епіцентр К» тумбу «Laura»-50-2 білу, вартістю 2 078 гривень 40 копійок (а.с. 152).
За паспортом на виріб «Меблі для ванних кімнат Laura 50/2» виробником товару є ТОВ «Сансервіс». Підприємство ТОВ «Сансервіс» гарантує відповідність «Меблі для ванних кімнат» вимогам ГОСТ 16371-93 «Мебель. Общие технические условия» при дотриманні умов транспортування, зберігання та експлуатації. Гарантійний термін експлуатації меблів складає 24 місяці з дня продажу. Протягом гарантійного терміну підприємство усуває скриті виробничі дефекти. Після продажу товару покупцю, претензії за механічні пошкодження (сліди ударів, сколи, плями і т.д.) підприємство не приймає (а.с. 4). (а.с. 4).
16 липня 2017 та 17 липня 2018 року позивачем було направлено на електронну адресу виробника ТОВ «Сансервіс» лист-претензію, в якій ОСОБА_1 просив замінити товар неналежної якості або повернути кошти, посилаючись на виявлений ним недолік: здуття панелей та тріскання лаку на фронтальній частині шухляд.
25 вересня 2018 року лист аналогічного змісту був направлений позивачем на електронну адресу продавця ТОВ «Епіцентр К» - epicentrk@epicentrk.ua.
Дані обставини були також встановленні рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року та постановою Київського апеляційного суду від 02.08.2019 року у справі № 760/25352/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Епіцентр К» про зобов`язання відповідача замінити товар неналежної якості, які набрали законної сили.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача у справі № 760/25352/18 суд першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що направлення позивачем письмової претензії 25 вересня 2018 року на електронну адресу ТОВ «Епіцентр К» - epicentrk@epicentrk.ua не можна вважати доказом, підтверджуючим звернення споживача в порядку, визначеному частиною 3 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такий лист необхідно було надіслати на адресу ТЦ «Епіцентр К»: м. Київ, вул. В. Кільцева, 1-б (за місцем купівлі товару), зокрема: k2.info@epicentrk.com. 
Згідно частини4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
29.05.2019 року позивачем ОСОБА_1 було надіслано до ТОВ «Епіцентр К» претензію, в якій останній просив ТОВ «Епіцентр К» повернути йому грошові кошти сплаченні при придбанні тумби «Laura»-50-2 біла, або здійснити заміну даного товару (а.с. 11).
22.06.2019 року за вих. № 12369 директором гіпермаркету Проценком О.О. було надано ОСОБА_1 відповідь на його претензію від 29.05.2019 року, у якій зазначено, що керівництвом гіпермаркету було прийнято рішення про направлення претензії до виробника товару ТОВ «Сансервіс». Про прийняте рішення ТОВ «Сансервіс» позивача буде повідомлено додатково (а.с. 12).
Відповіді на претензію ОСОБА_1 не отримав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявності істотних недоліків придбаного товару у розумінні вимог чинного законодавства.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів». Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Преамбулою Закону України«Про захистправ споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Отже, підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому.
Істотним недоліком, за положеннями ч. 2 ст. 678 ЦК України та п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», є такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з таких ознак, а саме: він взагалі не може бути усунутий, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.
Згідно з ч. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
У відповідності до абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
Позивачем заявлено позовну вимогу про повернення сплачених за товар коштів. Тобто, предметом доказування у даній справі є встановлення наявності підстав для розірвання договору купівлі продажу, якими у відповідності до ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», є виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи.
Відповідно до статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.
Частиною 2 статті 675 ЦК України визначено, що договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2018 по справі № 215/46/16?ц під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Згідно гарантійного талону, підприємство гарантує відповідність «Меблі для ванних кімнат» вимогам ГОСТ 16371-93 при дотриманні умов транспортування, зберігання та експлуатації.  Після продажу товару покупцю, претензії за механічні пошкодження (сліди ударів, сколи, плями і т.п.) підприємство не приймає. При відсутності штампу магазину або дати продажу, гарантійний термін відраховується з дня випуску виробу підприємством. 
Продавець, виробник в будь-якому випадку зобов`язаний прийняти товар на гарантійне обслуговування та провести експертизу (огляд) у сервісному центрі продавця, за результатом якого продавець може відмовити у задоволенні вимог споживача виключно у випадку, якщо доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
У випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини продавця (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме продавець (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання товару.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 по справі № 751/7892/17, відповідно до якої на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.
Таким чином, оскільки продавець надав гарантії якості товару, тому саме на продавця покладається обов`язок довести, що такі недоліки виникли після передання покупцеві товару та з вини покупця, третіх осіб або у з підстав непереборної сили.
В межах гарантійного строку позивачем, як покупцем, було виявлено недоліки товару при його використанні за призначенням, про що останній повідомив продавцю (відповідачу у справі).
Недоліки, про які зазначає позивач - здуття панелей та тріскання лаку є, на його думку, істотними, оскільки такі недоліки унеможливлюють використання тумби за її цільовим призначенням. Виявлення вказаних недоліків позивач підтверджує фотокартками придбаної ним продукції.
Однак, відповідач не прийняв товар та не провів експертизу (огляд) з метою встановлення причин виникнення недоліку товарута звільнення себе від відповідальності. 
Клопотань про призначення відповідної судової експертизи для встановлення існування недоліку товару ні в рамках справи № 760/25352/18, ні в рамках справи, що переглядається, відповідачем заявлено не було. 
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачем не було доведено, що недоліки, про які зазначає позивач, виникли внаслідок порушення позивачем ОСОБА_1 правил експлуатації або зберігання, а відтак позовні вимоги про повернення сплаченої за товар грошової суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У свою чергу, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто, у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг.
За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку про застосування статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів, викладеного у її постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.
В пункті 9 постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що ні виробник, ні продавець належним чином не реагували на його звернення з приводу неякісного мебельного виробу, і сам цей факт є для нього негативним та таким, що спричинив душевні хвилювання, погіршення стосунків з оточуючими, і як наслідок погіршення стану здоров`я. у зв`язку зі порушенням його прав, позивач був змушений відволікатись від роботи та спілкування з близькими, звертатись за консультаціями до юристів та інших споживачів, що також негативно позначилось на його моральному стані.
Так, у вказаній справі знайшли своє підтвердження протиправна бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу, як споживачу, в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повернення сплаченої за товар грошової суми.
Проте, позивачем, у розумінні вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не доведено факту завдання йому моральної шкоди  саме у розмірі 25 000 грн (наприклад стан здоров`я,  тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану…).
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, а також, ураховуючи обставини справи та аргументацію позивача щодо завданої йому моральної шкоди, колегія суддів, з урахуванням характеру страждань та обсягу заподіяної шкоди, доходить висновку, що сума в розмірі  2 000 грн є достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди та не суперечить засадам розумності, виваженості і справедливості.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції помилково виходив із того, що саме позивач повинен був довести наявність недоліку товару, а не відповідач, оскільки такий висновок спростовується змістом частини чотирнадцятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню лише у тому випадку, коли продавець доведе, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання.
Суд не врахував, що тягар доказування відсутності істотного недоліку товару покладений саме на відповідача, а останній не довів належну якість товару, відсутності в ньому істотних недоліків та існування інших обставин, які звільняли б його від відповідальності, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову у позові.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених підстав, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва  від 04 березня 2021 рокускасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»(ЄДРПОУ 32490244, місцезнаходження: 02139, м. Київ, вул. Братиславська, 11) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )  вартість товару неналежної якості у розмірі 2 078,40 (дві тисячі сімдесят вісім) 40 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»(ЄДРПОУ 32490244, місцезнаходження: 02139, м. Київ, вул. Братиславська, 11) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         А.А. Пікуль 

І.В. Іванова