Номер провадження: 22-ц/813/2730/21 
Номер справи місцевого суду: 522/10096/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Суворовський районний відділ Головного управління ДМС в Одеський області Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просив визнати заповіт від 30.10.2006 року, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстровано у реєстрі за №2-2864, за яким ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день смерті моєї буде мені належати, та на що я законом матиму право – недійсним.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що ОСОБА_1 та його рідна сестра ОСОБА_5 є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_7 . 30.10.2006 року на ім`я ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстровано у реєстрі за №2-2864. Позивач стверджує, що померлий батько ОСОБА_7 тривалий час вживав спиртні напої, переніс інсульт та вважає що він не міг усвідомлювати значення свої дій та свідомо керувати ними під час складання цього заповіту.
Із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Суворовський районний відділ Головного управління ДМС в Одеський області Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод, згідно якого просив зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_8 передати ОСОБА_2 в натурі спадкове майно та квартиру АДРЕСА_2 . Також просив усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпоряджання спадковим майном та квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та їх сімей з квартири АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 30.10.2006 року на його ім`я було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстровано у реєстрі за №2-2864, яким усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів ОСОБА_2 , та у тому числі 1/2 майна та квартири АДРЕСА_2 . Та зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та інші особи, як члени їх сімей чинять перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженню його власністю, а тому був змушений звернути до суду із позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним було відмовлено у повному обсязі.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Суворовський районний відділ Головного управління ДМС в Одеський області Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод було відмовлено у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа:  ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції по вказаній справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу, яку не було проведено у звязку з відсутністю витребуваної експертом медичної документації.
Судом першої інстанції не було витребувано медичку документацію необхідну для проведення експертизи, чим порушено права позивача.

03 липня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а позивач зловживає своїми процесуальними правами.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Суворовський районний відділ Головного управління ДМС в Одеський області Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.03.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року  ОСОБА_3 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявлає самостійних вимог на предмет спору.
До судового засідання з`явились - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 30.10.2006 року ОСОБА_7 було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Л.М., зареєстровано у реєстрі за №2-2864, за яким ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , все майно де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день смерті йому буде належати, та на що він законом матиме право.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.02.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції,  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
До складу спадщини увійшла Ѕ квартири  АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси №2-6942 від 29.09.2004 року.
03.06.2015 року, ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
10.04.2015 року, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частинами другою, третьою та четвертою статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно зі статтею 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу.
За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685 св 18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження  № 61-837 св 19).
У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставами позову визначив те, що на момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому цей правочин є недійсним (статті 225, 1257 ЦК України).
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні спірного заповіту його батько - ОСОБА_7 - не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та що у нього було відсутнє волевиявлення на вчинення спірного правочину, проте відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З урахуванням наведеного, встановивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
При цьому позивачем не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача, й обставини, які вплинули на волевиявлення заповідача, судом не встановлені.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскарженого судового рішення спростовуються змістом оспореного заповіту, іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача на складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Суворовський районний відділ Головного управління ДМС в Одеський області Державної міграційної служби України, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та усунення перешкод – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18.08.2021 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                          С.О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе