УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12558/20 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі  цивільну справу  № 295/12558/20 за позовом акціонерного товариства  комерційний  банк  «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н від 07.06.2010 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, унаслідок чого станом на 09.09.2020 року виникла заборгованість в сумі 32 753 грн 80 коп., з яких: 23 712 грн 21 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23 712 грн 21 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 1578 грн 18 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7462 грн 91 коп. – нарахована пеня; 00 грн 00 коп. – нараховано комісії. Враховуючи вищевикладене, просило стягнути з відповідача 32 753 грн 80 коп заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 квітня 2021 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач 10.03.2011 підписала довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, у якій сторони погодили тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку за користування кредитом – 2,5% в місяць (30% на рік), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафу при порушення строків платежів по грошовим зобов`язанням. Зазначає, що відповідач після отримання перевипущенних карт за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалася картками, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація карток та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору. Окрім того, вказує, що відповідач також користувалася послугами «Миттєва розстрочка», яка не є окремим кредитним договором, а тільки додатковими послугами для власників кредитних карток. Зазначає, що оскільки відповідач активно користувалася послугами «Миттєва розстрочка» заборгованість за простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, в результаті чого ухвалив незаконне рішення.
Представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому зазначив, що різниця між фактично отриманими коштами та коштами, які були фактично внесені на картковий рахунок становить 10 125,03 грн. Вказує, що оскільки між відповідачем та позивачем відсутні домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, дії позивача щодо нарахування пені, списання відсотків за використання кредитного ліміту, страховий платіж за договором неправомірні, а баланс по карті повинен становити 10 125,03 грн. Зазначає, що відповідач жодних довідок про умови кредитування не підписувала та про умови не знала. Окрім цього жодним сервісом, в тому числі «миттєва розстрочка» не користувалася і відповідно жодних договорів не підписувала. На підставі викладеного, просив у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07.06.2010 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 07 червня 2010 року, відповідно до якої відповідач приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Вказана анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, відповідальності за невиконання умов кредитування.
Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачем не підписаний.
Відповідно до змісту анкети-заяви споживач погодився з тим, що зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 09 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 07 червня 2010 року становить 32 753 грн 80 коп., з яких: 23 712 грн 21 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту; 23 712 грн 21 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками; 00 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 1578 грн 18 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7462 грн 91 коп. – нарахована пеня; 00 грн 00 коп. – нараховано комісії. 
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача розмір кредитного ліміту Банком змінювався: 10.03.2011 року кредитний ліміт встановлено 2100,00 грн., 10.03.2011 року кредитний ліміт було зменшено до 300,00 грн., 17.10.2011 року кредитний ліміт збільшено до 3500,00 грн., 27.10.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 4000,00 грн., 26.12.2012 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн.; 18.08.2013 року кредитний ліміт становить до 6200,00 грн., 25.03.2017 року кредитний ліміт зменшено до 1500,00 грн., 25.03.2017 року кредитний ліміт було збільшено до 8000,00 грн., 22.01.2018 року кредитний ліміт було зменшено до 7620,00 грн., 22.01.2018 року кредитний ліміт зменшено до 00,00 грн., 19.06.2018 року кредитний ліміт збільшено до 7560,00 грн.; 19.06.2018 кредитний ліміт було зменшено до 2000,00 грн.; 10.09.2018 кредитний ліміт збільшено до 13500,00 грн.; 30.05.2019 кредитний ліміт зменшено до 00,00 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, строку кредитування, отримання відповідачем суми кредиту, а також ознайомлення відповідача, як споживача послуг, з процентною ставкою по кредиту, та про розміри і підстави відповідальності за невиконання умов кредитування, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами, тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені у розмірі 7462,91 грн., оскільки такий висновок суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального закону та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 10.03.2011 року підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, відповідно до якої сторони визначили умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, де базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць на залишок заборгованості та містить застереження, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 червня 2010 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.
За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку суми пені.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1578,18 грн., виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 2,5% в місяць з розрахунку 360 днів в році, як це передбачено довідкою про умови кредитування, а просив стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, які ним нараховані на підставі Умов та Правил, в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 року відповідно до п. 2.1.1.2.12 яких «починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі : 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».
Тобто, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, саме відповідно до Умов та Правил, в редакції 01.03.2019 року, щодо якої відсутні дані про ознайомлення відповідача з нею, та яка не діяла в період підписання сторонами договору, що є недопустимим, про що зазначено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано розрахунку 3 % річних, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані.
За таких обставин, місцевим судом було обґрунтовано відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення процентів, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.
Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 23 712,71 грн., виходячи з наступного.
Так, відповідно до довідки про зміну умов кредитування вбачається, що найвищий розмір кредитного ліміту, який був встановлений на картку ОСОБА_1 становив 13 500 грн. 
Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка перевипускалася 18.04.2012 року, 15.06.2012 року, 23.01.2016 року, 01.04.2016 року та 10.09.2018 року.
Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною карткою у період з березня 2011 року по березень 2020 року, тобто, погодилася зі змінами кредитного ліміту по картці.

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 23 712,71 грн. Окрім того, згідно з виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що з 10.03.2011 року по 01.03.2020 року ОСОБА_1 було витрачено кредитних коштів на суму 89 368,00 грн., а внесено на погашення протягом зазначеного періоду 56 364,20 грн. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 23 712,71 грн.
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 72,39% (з 32 753,80 грн до 23 712,71 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви становить 1521,63 грн (72,39% від 2102,00 грн.).
При поданні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено 3153,00 грн, а тому сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги складає 2282,45 грн. (72,39% від 3153,00 грн.).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2010 року в розмірі 23 712 грн 71 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1521 грн 63 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2282 грн 45 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді