ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/958/20
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/674/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.
секретар:  Позняк О.М., Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: Офіс Генерального прокурора, Державна казначейська служба України 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Карапути Л.В. від 18 січня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 25 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

                            В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду, в якому, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.127-129, том 2), просив: стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди у вигляді втраченого заробітку 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп., відшкодування судових та інших витрат в сумі 1 688 грн. 49 коп., оплати  за   надану   юридичну  допомогу  в  сумі  675  230  грн.,  моральної шкоди  в сумі 750 000 грн., а всього на суму 2 961 162 грн. 41 коп.  Позивач просив провести відшкодування на його користь понесених судових витрат по справі. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 2000 року він працював на різних посадах в органах прокуратури України. Позивач вказує, що з вересня 2014 року до липня 2019 року щодо нього відбувалось незаконне кримінальне переслідування за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України. Позивач зазначає, що 22.09.2014 року Генеральною прокуратурою України було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42014000000000947 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, за фактом вимагання та одержання військовим прокурором Чернігівського гарнізону Дмитренком А.А. за посередництва ОСОБА_2 неправомірної вигоди від ОСОБА_3 за повернення вилученого транспортного засобу та непритягнення його до кримінальної відповідальності. Позивач стверджує, що в подальшому, 23.07.2019 року ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова кримінальне провадження №42014000000000947 в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.2 статті 284 КПК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. За даних обставин, позивач вказує, що 58 місяців його було обмежено у правах і свободах, гарантованих статтями: 29,31,32,33,41,43 Конституції України. А саме, позивача було обмежено у праві на свободу та особисту недоторканість, таємницю листування та телефонних розмов, невтручання у особисте і сімейне життя, недопущення збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, свободу пересування, вільного вибору місця проживання, у праві вільно залишати територію України, володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, у праві на працю та захист від незаконного звільнення. Позивач зазначає, що незаконними рішеннями та діями йому була спричинена значна майнова та моральна шкода внаслідок незаконного затримання, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, покладення обов`язків підозрюваного, незаконного проведення обшуку, вилучення грошових коштів та іншого належного позивачу майна, незаконного накладення арешту на вказане майно, незаконного відсторонення від посади та вчинення інших дій, що обмежують права та свободи позивача.   

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року позов ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку в сумі 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп. та моральної шкоди у сумі 348 000 грн., а всього на загальну суму 1 882 243 грн. 92 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. 

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.02.2021 року стягнуто з Офісу генерального прокурора на користь ОСОБА_1 30 984 грн. 84 коп. витрат на професійну правничу допомогу.     

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року в частині відмови у відшкодуванні судових витрат у кримінальному провадженні на проведення експертизи відеофайлів в сумі 1 688 грн. 49 коп., витрат, сплачених позивачем у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги в сумі 675 230 грн., судових витрат на проведення психологічної експертизи у даній цивільній справі в сумі 5 076 грн. та часткового задоволення відшкодування моральної шкоди в сумі 348 000 грн. Апелянт просить прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат у кримінальному провадженні на проведення експертизи відеофайлів у сумі 1 688 грн. 49 коп., витрат, сплачених позивачем у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги в сумі 675 230 грн., моральної шкоди в сумі 750 000 грн., судових витрат на проведення психологічної експертизи у даній цивільній справі в сумі 5 076 грн. В частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку в сумі 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп. ОСОБА_1 не оскаржує рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року, і просить у вказаній частині рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року залишити без змін. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року у оскаржуваній частині є необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та суперечить обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертизи відеофайлів у сумі 1 688 грн. 49 коп., у зв`язку із відсутністю фіскального чеку про оплату. Апелянт зазначає, що наданий ним лист ДНДЕКЦ МВС від 23.12.2019 року є підтвердженням оплати експертизи відеофайлів позивачем. Апелянт не погоджується з відмовою суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача 675 230 грн., у зв`язку з наданням позивачу юридичної допомоги. З посиланням на п.п.14.1.226 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України, Закон України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'', Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 року №13, доводи апеляційної скарги стверджують про необґрунтованість висновку суду першої інстанції у вказаній частині. З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2019 року у справі №161/15362/16-ц, доводи апеляційної скарги вказують про достатність надання адвокатом квитанції на підтвердження факту отримання ним коштів від клієнта для відшкодування витрат особи на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріали справи містять в собі відповідні документи на підтвердження обсягу, порядку розрахунку та вартості наданої позивачу правової допомоги адвокатами Подосіновим А.О. та ОСОБА_4 . В доводах апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 348 000 грн., і стверджує, що з врахуванням обставин справи, висновку експерта від 15.04.2020 року №19/23/2/2/16-СЕ/20, згідно якого кримінальне переслідування є психотравмувальною ситуацією для позивача, зважаючи на ступінь та глибину моральних страждань позивача, тривалість та ступінь втручання у права і свободи позивача, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують про наявність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат за проведення психологічної експертизи в сумі 5 076 грн. При цьому, ОСОБА_1 зауважує, що документально підтверджені витрати за проведення даної експертизи, яка не була призначена судом, а проводилась на замовлення позивача, відносяться до судових витрат, і підлягають стягненню на користь позивача.    

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку із її необґрунтованістю. 

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Подосінов А.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.   

В судовому засіданні апеляційного суду представник Офісу Генерального прокурора - прокурор Косова О.А. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку із її необґрунтованістю. 

В судове засідання апеляційного суду представник Державної казначейської служби України, належним чином повідомленої про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Згідно ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що з 2000 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах прокуратури України.  
З копії витягу з кримінального провадження №42014000000000947 (а.с.24, том 1) вбачається, що 22.09.2014 року Генеральною прокуратурою України до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України. Фабула: військовий прокурор Чернігівського гарнізону Дмитренко А.А. за посередництва ОСОБА_2 вимагав та одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_3 в розмірі 3 000 доларів США за повернення вилученого транспортного засобу та непритягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.
Згідно копії протоколу обшуку від 26.09.2014 року (а.с.25-28, том 1), слідчим Генеральної прокуратури України було проведено обшук в службовому кабінеті ОСОБА_1 , за результатами якого було вилучено грошові кошти, мобільні телефони, правовстановлюючі документи на нерухоме майно (домоволодіння та земельні ділянки), закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_1 .
26.09.2014 року ОСОБА_1 було затримано слідчим Генеральної прокуратури України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України (а.с.29-32, том 1).
27.09.2014 року ОСОБА_1 було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України (а.с.33-39, том 1).
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.09.2014 року щодо ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 48 720 грн., та покладено строком на 2 місяці обов`язки підозрюваного: не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (а.с.58-61, том 1).
Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 року (а.с.62, том 1), ОСОБА_1 було відсторонено від посади військового прокурора Чернігівського гарнізону строком на 2 місяці. Строк відсторонення від посади обраховувати із дати повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, 11 год. 28 хвилин 27.09.2014 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2014 року було накладено арешт на належні позивачу грошові кошти в сумі 11 500 доларів США та 40 000 грн., вилучені під час обшуку службового кабінету (а.с.63-65, том 1).
Матеріали справи містять в собі висновок службового розслідування з приводу причин та умов, які сприяли вчиненню військовим прокурором Чернігівського гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_1 злочину,  передбаченого  ч.3  статті  368  КК  України  від  07.10.2014  року (а.с.180-186, том 1). 
Наказом Генерального прокурора України №12дк від 07.11.2014 року (а.с.178-179, том 1), за неналежне виконання службових обов`язків, порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України радника юстиції ОСОБА_1 , було звільнено із займаної посади з позбавленням класного чину "радник юстиції", присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15.08.2012 року №1011к. 
08.10.2014 року ухвалою Апеляційного суду м.Києва (а.с.68-71, том 1) до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави 97 440 грн. На строк до 27.11.2014 року покладено обов`язки підозрюваного: прибувати до слідчого із встановленою періодичністю; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзду з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні. 
З 08.10.2014 року до 10.10.2014 року позивач утримувався в слідчому ізоляторі м.Києва.      
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25.11.2014 року було продовжено строк дії обов`язків, покладених ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2014 року на ОСОБА_1 , а саме, прибувати до слідчого із встановленою ним періодичністю; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні. Строк дії обов`язків, покладених судом, продовжити на два місяці, а саме, з 28.11.2014 року по 26.01.2015 року включно (а.с.67, том 1).
З 25.09.2014 року до 07.11.2014 року, на підставі ухвали Апеляційного суду м.Києва та постанови прокурора Генеральної прокуратури України проводились негласні слідчі (розшукові) дії щодо позивача. Зокрема, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (контроль за телефонними розмовами і зняття інформації з каналів зв`язку), установлення місця знаходження радіоелектронного засобу, аудіо-відео контроль особи (негласна фіксація та обробка із використанням технічних засобів розмов позивача або інших звуків, рухів, дій, пов`язаних з його діяльністю або місцем його перебування), та аудіо-відео контроль місця, візуальне спостереження з використанням спеціальних технічних засобів для спостереження за позивачем (відеозапису, фотографування), а також контроль за вчиненням злочину.
19.12.2014 року позивачу було оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
29.12.2014 року прокурором Генеральної прокуратури України було затверджено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України, який направлено до суду.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15.10.2014 року було накладено арешт на майно позивача, зокрема, домоволодіння в с.Саливонки Васильківського району Київської області (будинок та земельна ділянка), автомобіль МАZDA 3, 2005 року випуску (а.с.66, том 1). 
23.10.2014 року слідчим Генеральної прокуратури України визнані речовими доказами вилучені у позивача мобільні телефони у кількості 3 одиниці та визначено місце їх зберігання - у матеріалах кримінального провадження.
З січня 2014 року по липень 2019 року Генеральною прокуратурою України здійснювалось обвинувачення позивача під час розгляду кримінального провадження Деснянським районним судом м.Чернігова.     
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.01.2015 року (а.с.175, том 1) було призначено судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню, зокрема, ОСОБА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, та продовжено дію обов`язків, покладених на ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, до 20.02.2015 року.    
З постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення від 19.07.2019 року (а.с.72-78, том 1) вбачається, що постановлено відмовитись від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні №42014000000000947, у зв`язку із не підтвердженням пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення у одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди за ч. 3 статті 368 КК України. 
Ухвалою   Деснянського  районного  суду  м.Чернігова  від  23.07.2019 року (а.с.79-80, том 1), кримінальне провадження №42014000000000947 в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.2 статті 284 КПК України, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді застави - скасовано. Повернуто ОСОБА_1 48 720 грн. застави, внесеної ним 29.09.2014 року, повернуто ОСОБА_1 48 720 грн. застави, внесеної ним  09.10.2014 року.    

Як вбачається з матеріалів справи, до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС 06.02.2020 року надійшла заява адвоката Подосінова А.О. про проведення психологічної експертизи у цивільній  справі  №750/958/20.  Згідно  висновку  експерта  Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 15.04.2020 року №19/23/2/2/16-СЕ/20 (а.с.149-172, том 2): 1.Ситуація, що досліджується (незаконне кримінальне переслідування ОСОБА_1 ), є психотравмувальною для ОСОБА_1 2. ОСОБА_1 завдано моральної шкоди умовами ситуації, що досліджується (незаконне кримінальне переслідування ОСОБА_1 ). 3.За умов визнання судом заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, орієнтовний розмір його грошової компенсації може становити: за умов ситуації, коли спричинювач шкоди не мав можливості правильно оцінити ситуацію, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 0 МЗП; за умов ситуації, коли спричинювач шкоди не мав можливості передбачити розвиток подій (не був проінформований відповідним чином), але мав можливість правильно оцінити ситуацію, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 22,5 МЗП (або у грошовому еквіваленті, на момент складення даного висновку експертного дослідження, - 106 267,5 грн.); за умов ситуації, коли спричинювач шкоди був проінформований відповідним чином щодо незначної вірогідності виникнення та розвитку ситуації, але мав можливість правильно прийняти рішення і реалізувати його - 45 МЗП (або у грошовому еквіваленті, на момент складення даного висновку експертного дослідження, - 212 535 грн.); за умов ситуації, коли спричинювач шкоди мав можливість (був проінформований відповідним чином) правильно оцінити та передбачити високу вірогідність виникнення та розвитку ситуації, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 67,5 МЗП (або у грошовому еквіваленті, на момент складення даного висновку експертного дослідження, - 318 802,5 грн.); за умов ситуації, коли спричинювач шкоди був достовірно поінформований, мав можливість правильно оцінити ситуацію та передбачити наслідки своєї діяльності, прийняти правильне рішення та реалізувати його - 90 МЗП (або у грошовому еквіваленті, на момент складення даного висновку експертного дослідження, - 425 070 грн.). Рішення щодо визначення грошового розміру компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань є прерогативою суду.  

З копії рахунку № НОМЕР_1 від 12.02.2020 року (а.с.255, том2), вбачається, що вартість проведення експертизи ДНДЕКЦ  МВС становить 5 076 грн.
Відповідно до квитанції №0.0.1646954612.1 від 13.03.2020 року (а.с.195, том 3)  ОСОБА_1 було сплачено отримувачу ДНДЕКЦ МВС 5 076 грн.
Як вбачається з копій рахунку №033292-266 від 09.03.2016 року та акту №266 здачі-прийняття робіт (надання послуг), вартість експертизи відеофайлів, проведеної Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, становить 1 688 гри. 40 коп. (а.с.198, том 1).
Згідно листа заступника директора Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, наданого 23.12.2019 року на запит адвокату Подосінову А.О. за №19/23/1- ''Про надання інформації'', за результатом розгляду повідомлено, що в архівній справі немає квитанції про сплату за проведення експертизи від 15.04.2016 року №19/9-03/08. Разом з тим, наявна інформація про сплату рахунка №033292-266 від 09.03.2016 року за проведення зазначеної експертизи 12.03.2016 року на суму 1 688,49 грн. від імені ОСОБА_1 (а.с.199, том 1).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року позов ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового слідства, прокуратури і суду, задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку в сумі 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп. та моральної шкоди у сумі 348 000 грн., а всього на загальну суму 1 882 243 грн. 92 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування  матеріальної  шкоди  у вигляді втраченого заробітку в сумі 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, апелянтом не оскаржується, і за даних обставин, відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року апеляційним судом у вказаній частині не переглядається.   

В доводах апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 348 000 грн., і стверджує, що з врахуванням обставин справи, висновку експерта від 15.04.2020 року №19/23/2/2/16-СЕ/20, згідно якого кримінальне переслідування є психотравмувальною ситуацією для позивача, зважаючи на ступінь та глибину моральних страждань позивача, тривалість та ступінь втручання у права і свободи позивача, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.   
Згідно пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема у випадку законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, відповідно до статті 3 Конституції України. Згідно ч.5 статті 9, ч.6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п.5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Пунктом 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.
Відповідно до положень статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з п.9 ч.2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Згідно    статті    4    Закону   України    "Про   порядок   відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про  порядок  відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Згідно роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Судом першої інстанції в ході розгляду даної справи встановлено, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності і пред`явлення йому обвинувачення у вчиненні зазначеного злочину зганьбили його честь і гідність, завдали непоправної шкоди престижу та діловій репутації, як військового прокурора, юриста та керівника правоохоронного органу. У зв`язку із незаконним затриманням та перебуванням під вартою були повністю паралізовані всі можливі життєві зв`язки позивача. 
Під обвинуваченням позивач перебував 58 місяців - з 26.09.2014 року до 31.07.2019 року. Протягом вказаного хронологічного періоду позивач приймав участь у розгляді кримінального провадження, був обмежений у пересуванні, у тому числі, за межі України, у реалізації права власності, та мало місце порушення нормальних життєвих зв`язків позивача.
Позивач був позбавлений конституційного права на свободу і особисту недоторканність, що призвело до позбавлення його нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин із знайомими людьми, близькими та рідними, а також інших негативних наслідків. Ускладнились спілкування і взаємостосунки позивача з оточуючими людьми через обвинувачення у тяжкому злочині, пов`язаному із хабарництвом. Суд першої інстанції дійшов висновку, що мали місце істотні перешкоди позивачу у здійсненні активної діяльності, зустрічі із колегами, близькими, рідними через обрані заходи забезпечення кримінального провадження та погіршення матеріального стану. 

Визначаючи розмір морального відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що загальний строк перебування позивача під судом та слідством становить 58 місяців, мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021 року становить 6 000 гривень. При цьому, суд першої інстанції вважав доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях. Вирішуючи питання розміру морального відшкодування, суд першої інстанції врахував глибину та тривалість заподіяних душевних страждань, визначивши при цьому розмір відшкодування  моральної  шкоди  -  348  000  грн., виходячи із розрахунку: 6 000 грн. х 58. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди у мінімально можливому розмірі, не взято до уваги ступінь та глибину моральних, фізичних та психологічних страждань, які були заподіяні позивачу незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, а також наслідків таких дій, які зазнав позивач та його родина. Тяжкість та п`ятирічну тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, витрачання ним часу на юридичну боротьбу із незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, через які позивач втратив роботу, перспективу кар`єри керівника правоохоронного органу, довіру серед близьких та знайомих людей, престиж та ділову репутацію, і понесені позивачем, таким чином, моральні переживання. При цьому, апелянт звертає увагу на тривалість і ступінь втручання у його права і свободи, гарантовані статтями: 29,31,32,33,41,43 Конституції України. Доводи апеляційної скарги стверджують, що продовження негативних наслідків триває і після припинення кримінального переслідування позивача. А саме, вилучені при обшуку грошові кошти повернуті позивачу майже через три місяці після закриття кримінального провадження, при цьому, належне позивачу домоволодіння станом на час звернення апелянта з апеляційною скаргою до суду, досі перебуває під арештом, не зважаючи на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.08.2019 року про скасування арешту.                       

Відповідно до статті 13 Закону України "Про  порядок  відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Необхідно зазначити, що вказана норма права дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визнати обґрунтованим та достатнім і більший розмір відшкодування.

Приймаючи до уваги вищезазначені фактичні обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо необхідності збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, з 348 000 грн. до 750 000 грн. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 348 000 грн. до 750 000 грн.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертизи відеофайлів у сумі 1 688 грн. 49 коп., у зв`язку із відсутністю фіскального чеку про оплату. Апелянт зазначає, що наданий ним лист ДНДЕКЦ МВС від 23.12.2019 року є підтвердженням оплати експертизи відеофайлів позивачем.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, виходячи із наступного.   
Як вбачається з копій рахунку №033292-266 від 09.03.2016 року та акту №266 здачі-прийняття робіт (надання послуг), вартість експертизи відеофайлів, проведеної Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, становить 1 688 гри. 40 коп. (а.с.198, том 1).
Згідно листа заступника директора Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, наданого 23.12.2019 року на запит адвокату Подосінову А.О. за №19/23/1- ''Про надання інформації'', за результатом розгляду повідомлено, що в архівній справі немає квитанції про сплату за проведення експертизи від 15.04.2016 року №19/9-03/08. Разом з тим, наявна інформація про сплату рахунка №033292-266 від 09.03.2016 року за проведення зазначеної експертизи 12.03.2016 року на суму 1 688,49 грн. від імені ОСОБА_1 (а.с.199, том 1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність квитанції про сплату за проведення експертизи від 15.04.2016 року №19/9-03/08 в межах кримінальної справи, відсутність доказів про здійснення оплати проведеної експертизи саме ОСОБА_1 , і за даних обставин зазначив, що відсутність фіскального чеку є підставою для відмови у стягненні вказаних коштів на користь позивача.
Апелянт зазначає, що наданий ним лист ДНДЕКЦ МВС від 23.12.2019 року є підтвердженням оплати експертизи відеофайлів позивачем.
Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року у вказаній частині, оскільки відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та достатніх, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, доказів на підтвердження здійснення ним оплати проведення Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України експертизи відеофайлів в сумі 1 688 грн. 49 коп.     

Доводи апеляційної скарги вказують про наявність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат за проведення психологічної експертизи в сумі 5 076 грн. При цьому, ОСОБА_1 зауважує, що документально підтверджені витрати за проведення даної експертизи, яка не була призначена судом, а проводилась на замовлення позивача, відносяться до судових витрат, і підлягають стягненню на користь позивача.    
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат за проведення психологічної експертизи в сумі 5 076 грн., виходячи із наступного.  Матеріали   даної   справи  містять  в  собі  висновок  експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 15.04.2020 року №19/23/2/2/16-СЕ/20 (а.с.149-172, том 2). Як зазначено   у   вказаному   висновку   (а.с.149,   том   2):   ''До   Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС 06.02.2020 року надійшла заява адвоката Подосінова А.О. про проведення психологічної експертизи у цивільній справі №750/958/20''. Відповідно до статті 7-1 Закону України ''Про судову експертизу'', яка регламентує підстави проведення судової експертизи (обстеження і дослідження), підставою проведення  судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. При цьому, необхідно зазначити, що вищезазначена експертиза була проведена на підставі заяви адвоката Подосінова А.О. про проведення психологічної експертизи у цивільній справі №750/958/20. Разом з тим, позивачу не надано суду договір з експертом чи експертною установою, як цього вимагають положення статті 7-1 Закону України ''Про судову експертизу''. За даних обставин, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за проведення психологічної експертизи в сумі 5 076 грн.

У вимогах заявленого позову (а.с.127-129, том 2) позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної  допомоги - 675  230  грн. Як вбачається з оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера №3/38/16 від 29.04.2020 року (а.с.194, том 3), адвокатом Подосіновим А.О. прийнято від ОСОБА_1 на підставі договору про правову допомогу від 12.04.2016 року, 675 230 грн.    
Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову у вказаній частині, суд першої інстанції зазначив у рішенні від 18.01.2021 року, що позивачем не надано суду доказів, що його адвокат має касу і веде касову книгу, Статуту Адвокатського об`єднання ''Артіль Адвокатів''. Суд першої інстанції також вказав, що відтак, адвокат позивача не може сам виписувати квитанцію чи касовий прибутковий ордер про отримання коштів. Суд першої інстанції зазначив, що з наданих позивачем документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, саме у кримінальній справі, а також факт оплати вказаних послуг. Відтак, суд першої інстанції вважав заявлені позивачем витрати на юридичну допомогу, надану в кримінальній справі документально не підтвердженими, оскільки до матеріалів цивільної справи були надані лише ксерокопії договорів, додаткових угод до договорів, актів виконаних робіт, які не були предметом дослідження у кримінальній справі №750/13521/14, і за даних обставин, відсутні підстави для відшкодування таких витрат. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, і зазначає, що матеріали справи містять в собі відповідні документи на підтвердження обсягу, порядку розрахунку та вартості наданої позивачу правової допомоги адвокатами Подосіновим А.О. та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд, з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №161/15362/16-ц, провадження №14-592цс18, вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що є необґрунтованим та таким, що не узгоджується із нормами права, які регулюють спірні правовідносини, висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні на користь позивача сум, сплачених ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.  
Відповідно     до    п.4    статті    3    Закону    України    "Про    порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.     
   
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення   у  справі  ''East/West  Alliance  Limited''  проти  України'',  заява №19336/04, остаточне 02/06/2014, п.269).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання правничої допомоги № б/н від 26.09.2014 року (а.с.159, том 3), Адвокатське об`єднання "Столична колегія адвокатів" в особі адвоката Подосінова А.О. та ОСОБА_1 узгодили порядок надання правової допомоги. Відповідно п.1.1. вказаного договору, адвокат зобов`язався надавати правову допомогу ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №42014000000000947 за ч.3 статті 368 КК України та пов`язаних з цим питаннях на умовах, визначених договором, довіреностями або ордерами, що будуть видані на підставі цього договору. Згідно п.3.1.4. даного договору, довіритель/підзахисний має обов`язок виплачувати адвокату гонорар за надання правової допомоги та відшкодовувати витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до додатку до договору, який є невід`ємною частиною договору. Пунктом 4.1. договору визначено порядок розрахунків, зокрема, розмір та порядок виплати довірителем/підзахисним гонорару адвокату за надання правової допомоги, а також порядок відшкодування понесених адвокатом витрат визначаються за додатковим погодженням сторін.
Згідно додатку до договору про надання правової допомоги №б/н від 26.09.2014 року, сторони домовились про наступне: відповідно до п.3.1.4. договору про надання правової допомоги сума винагороди (гонорар адвоката) складає (без ПДВ) 20 000 грн. за кожен місяць досудового розслідування КП №42014000000000947, оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт (а.с.160, том 3). 
27.09.2014 року додатковою угодою до договору про надання правової допомоги б/н від 26.09.2014 року (а.с.161, том 3), Адвокатське об`єднання "Столична колегія адвокатів" в особі адвоката Подосінова А.О. та ОСОБА_1 визначили, що підзахисний за надання адвокатом правової допомоги у кримінальному провадженні №42014000000000947 на стадії досудового розслідування сплачує гонорар у сумі 20 000,00 грн. без ПДВ за кожен місяць досудового розслідування на підставі актів виконаних робіт, на протязі 12 місяців по прийняттю остаточного рішення у кримінальному провадженні. Підзахисний за надання адвокатом правової допомоги у кримінальному провадженні №42014000000000947 на стадії судового провадження сплачує гонорар на наступних умовах: за підготовку та участь в одному судовому засіданні - 10 000 грн. без ПДВ, у випадку підготовки адвоката до судового засідання та прибуття до суду, відкладення судового розгляду з причин, які не залежать від волі адвоката, також 10 000 грн. без ПДВ. Вартість однієї години наданої адвокатом іншої правової допомоги (послуг) клієнту на стадії судового розгляду справи судом першої інстанції - 1 000 грн. Оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт, протягом 12 місяців по вступу у законну силу остаточного рішення у кримінальному провадженні.
Актом виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 12.04.2016 року, виконаних адвокатом Подосіновим А.О. при наданні юридичної (правової ) допомоги ОСОБА_1 за договором від 26.09.2014 року (кримінальне провадження №42014000000000947 від 22.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, судова справа №750/13521/14), а саме, п.2 визначено, що за надання юридичної (правової) допомоги за договором від 26.09.2014 року та завданням (дорученням) №1 від 27.09.2014 року у частині фактично наданої юридичної (правової) допомоги підзахисний зобов`язаний сплатити кошти в сумі 60 000 грн. 00 коп. без ПДВ упродовж 12 місяців з моменту набрання законної сили остаточного рішення суду стосовно підзахисного по справі №750/13521/14 (а.с.165-166, том 3).
Актом виконаних робіт (наданих послуг) №2 від 12.04.2016 року, виконаних адвокатом Подосіновим А.О. при наданні юридичної (правової) допомоги ОСОБА_1 за договором від 26.09.2014 року (кримінальне провадження №42014000000000947 від 22.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, судова справа №750/13521/14),  а саме, п.2 визначено, що за надання юридичної (правової) допомоги за договором від 26.09.2014 року та завданням (дорученням) №1 від 27.09.2014 року у частині фактично наданої юридичної (правової) допомоги підзахисний зобов`язаний сплатити кошти в сумі 75 000 грн. без ПДВ упродовж 12 місяців з моменту набрання законної сили кінцевим рішенням суду стосовно підзахисного по справі №750/13521/14 (а.с.167, том 3).
12.04.2016 року Адвокатське об`єднання "Столична колегія адвокатів" в особі адвоката Подосінова А.О., що діє на підставі Статуту Колегії та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №4328/10 від 27.10.2000 року, надалі адвокат та ОСОБА_1 , надалі підзахисний, разом іменуються надалі сторони, а кожна окремо сторона, уклали додаткову угоду про наступне: підзахисний за надання адвокатом правової допомоги у кримінальному провадженні №42014000000000947 на стадії досудового розслідування та стадії судового провадження відповідно до актів виконаних робіт від 12.04.2016 року здійснює оплату на рахунки Адвокатського об`єднання "Артіль адвокатів" на протязі 12 місяців по вступу у законну силу остаточного рішення у кримінальному провадженні (а.с.162, том 3).
Згідно додатку №1 до Договору про надання правової допомоги №3/28/16 від 12.04.2016 року щодо порядку визначення ціни договору (а.с.213, том 1), Адвокатське об`єднання "Артіль Адвокатів", в особі старшого партнера Подосінова А.О., який діє на підставі Статуту з однієї сторони та ОСОБА_1 підписали даний додаток, який є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги №3/38/16 від 12.04.2016 року, яким визначили вартість послуг (гонорар) виконавця.
Додатковою угодою від 13.04.2016 року до договору про надання правової допомоги №3/28/16 від 12.04.2016 року (а.с.177, том 3), пункт 6.1. договору було викладено в новій редакції, а саме: "Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до його виконання сторонами".
Актом виконаних робіт (наданих послуг) №1, виконаних адвокатом Подосіновим А.О. при наданні юридичної (правової) допомоги ОСОБА_1 за договором від 12.04.2016 року №3/38/2016, складеним 13.08.2019 року, а саме, п.2 даного акту, визначено, що за надання юридичної (правової) допомоги за договором від 12.04.2016 року та завданням (дорученням) №1 від 12.04.2016 року у частині фактично наданої юридичної (правової) допомоги клієнт зобов`язаний сплатити кошти в сумі 287 730 грн. без ПДВ упродовж 12 місяців з моменту набрання законної сили ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2019 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у справі №750/13521/14 (а.с.216-219, том 1).
В матеріалах цивільної справи міститься опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Подосіновим А.О. при наданні юридичної (правової) допомоги ОСОБА_1 за договорами від 26.09.2014 року та від 12.04.2016 року, (кримінальне провадження №42014000000000947 від 22.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, судова справа №750/13521/14), за період з 26.09.2014 року по 04.04.2019 року (а.с.169-173, том 3). 
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року (а.с.185, том 3), між адвокатом Копейкіним С.О. та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги адвокатом під час судового розгляду кримінального провадження №42014000000000947 - Деснянським районним судом м.Чернігова і судами апеляційної та касаційної інстанцій. Гонорар (оплата) за надану правову допомогу за цією угодою, обчислюється, виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі, підготовки та складання процесуальних документів, тривалості професійних відносин, за домовленістю сторін. 
Додатковою угодою від 13.04.2016 року до договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року, укладеною між адвокатом Копейкіним С.О. та ОСОБА_1 , було визначено, що вартість гонорару за підготовку та участь адвоката Копейкіна С.О. в одному судовому засіданні суду першої інстанції складає 7 000 грн. У випадку підготовки адвоката до судового засідання та відкладення його з причин, які не залежать від волі сторін, оплачується гонорар також в розмірі 7 000 грн. Вартість однієї години наданої адвокатом Копейкіним С.О. іншої правової допомоги (послуг), становить 1 000 грн. (а.с.186, том 3).
Додатковою угодою від 27.04.2016 року до договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року, укладеною між адвокатом Копейкіним С.О. та ОСОБА_1 , пункт 4 договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року було викладено в новій редакції, а саме: '' "Сторона-2" за даною угодою бере на себе зобов`язання сплатити гонорар за надану "Стороною-1" правову допомогу шляхом сплати грошових коштів адвокату Подосінову А.О.'' (а.с.193, том 3).
Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 06.08.2019 року, виконаних адвокатом Копейкіним С.О. при наданні юридичної (правової) допомоги ОСОБА_1 за договором від 16.03.2016 року, а саме, п.2 даного акту, визначено, що за надання юридичної (правової) допомоги за договором від 16.03.2016 року, ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити кошти в сумі 252 500 грн., без ПДВ упродовж 12 місяців з моменту набрання законної сили ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 23.07.2019 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у справі №750/13521/14 (а.с.187-189, том 3).
В матеріалах справи міститься опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Копейкіним С.О. при наданні юридичної (правової) допомоги ОСОБА_1 за договором від 16.03.2016 року (кримінальне провадження №42014000000000947 від 22.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 статті 368 КК України, судова справа №750/13521/14) за період з 16.03.2017 року по 23.07.2019 року (а.с.190-192, том 3).  
Згідно протоколу №3 Загальних зборів учасників адвокатського об`єднання "Артіль Адвокатів" від 27.04.2020 року, було ухвалено: ''Передати адвокату Подосінову А.О. увесь гонорар за договором №3/38/16 від 12.04.2016 року, який існує на сьогодні та виникне у майбутньому, за надану ним правову допомогу ОСОБА_1 . Уповноважити ОСОБА_5 повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення учасниками об`єднання та підписати і укласти з ним додаткову угоду по договору №3/38/16 від 12.04.2016 року, якою змінити порядок оплати гонорару на оплату грошових коштів адвокату Подосінову А.О. на умовах, визначених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 '' (а.с.183, том 3).
Відповідно до додаткової угоди від 27.04.2020 року до договору про надання правової допомоги від 12.04.2016 року (а.с.184, том 3), підписаної Адвокатським об`єднанням "Артіль Адвокатів" в особі старшого партнера Подосінова А.О., який діє на підставі Статуту, протоколу №3 загальних зборів учасників Адвокатського об`єднання "Артіль Адвокатів" від 27.04.2020 року та ОСОБА_1 , пункт 4.2. договору про надання правової  допомоги  від  12.04.2016  року  викладено  в  наступній редакції : "4.2.Гонорар сплачується шляхом сплати грошових коштів адвокату Подосінову А.О.''. Пункт 4.3. договору про надання правової допомоги від 12.04.2016 року, виключено.  
Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року, складеною 27.04.2020 року Адвокат Ради адвокатів Чернігівської області Копейкін С.О. та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про наступне: "Пункт 4 Договору про надання правової допомоги від 16.03.2016 року викласти в новій редакції, а саме: '' ОСОБА_1 за даною угодою бере на себе зобов`язання сплатити гонорар за надану адвокатом Копейкіним С.О. правову допомогу шляхом сплати грошових коштів адвокату Подосінову А.О." ''(а.с.193, том 3).

Приймаючи до уваги вищенаведене, норми права, які регламентують спірні правовідносини, пояснення в судовому засіданні апеляційного суду представника Офісу Генерального прокурора щодо неспівмірності та необґрунтованості сплаченої позивачем суми у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року необхідно скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги, частково задовольнивши позовні вимоги у вказаній частині. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги  - 50 000 грн., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року необхідно змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 348 000 грн. до 750 000 грн. Змінити розмір зазначеної у абзаці 2 резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року загальної суми відшкодування, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, збільшивши розмір загальної суми відшкодування, зазначеної у абзаці 2 резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року, з 1 882 243 грн. 92 коп. до 2 284 243 грн. 92 коп.
Апеляційний суд також вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги, частково задовольнивши позовні вимоги у вказаній частині. При цьому, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги  - 50 000 грн., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.
В іншій оскаржуваній частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.01.2021 року необхідно залишити без змін. 
    
Рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування  матеріальної  шкоди  у вигляді втраченого заробітку в сумі 1 310 093 грн. 90 коп., компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 224 150 грн. 02 коп., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, апелянтом не оскаржується, і за даних обставин, відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, рішення суду першої інстанції від 18.01.2021 року апеляційним судом у вказаній частині не переглядається.   

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2021 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, шляхом збільшення розміру відшкодування моральної шкоди з 348 000 грн. до 750 000 грн. Змінити розмір зазначеної у абзаці 2 резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2021 року загальної суми відшкодування, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку, збільшивши розмір загальної суми відшкодування, зазначеної у абзаці 2 резолютивної частини рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2021 року, з 1 882 243 грн. 92 коп. до 2 284 243 грн. 92 коп.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги, частково задовольнивши позовні вимоги у вказаній частині.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної допомоги  - 50 000 грн., шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

В іншій оскаржуваній частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 січня 2021 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 06.07.2021 року.    

Головуючий:                                           Судді: