Постанова                                                   
Іменем України
14 вересня2021 року
м. Київ
справа № 208/1791/18 
провадження № 51-2317км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 ,
прокурора                                                       ОСОБА_5 , 
захисника                                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), особи, щодо якої застосовані
примусові заходи виховного
характеру                                                    ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  
прокурора  на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 
2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040160000010, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, жителя 
АДРЕСА_1 ,  
у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, задоволено частково.
Застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження.
Роз`яснено неповнолітньому ОСОБА_7 наслідки його дій, оголошено осуд за ці дії, попереджено про більш суворі правові наслідки, які можуть настати 
в разі продовження ним протиправної поведінки за вчинення нового злочину.
Постановлено стягнути на користь ОСОБА_8 із ОСОБА_7 по 1500 грн 
у рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У разі відсутності у ОСОБА_7 майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено відшкодувати цю шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі 
з ОСОБА_9 , припинивши її обов`язок відшкодовувати шкоду після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Постановлено стягнути на користь Комунального закладу «Дитяча лікарня 
м. Кам`янське» Дніпропетровської обласної ради з ОСОБА_7 витрати на лікування потерпілого в розмірі  2730 грн. У разі відсутності в особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено відшкодовувати цю шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі із ОСОБА_9 , припинивши її обов`язок відшкодовувати шкоду після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
Згідно з ухвалою суду встановлено, що неповнолітній ОСОБА_7 
14 листопада 2017 року приблизно о 17:00 разом з неповнолітніми 
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийшли до Центрального парку культури та відпочинку Кам`янської міської ради, розташованого поблизу майдану 
П. Калнишевського в м. Кам`янському, де вчинили побиття неповнолітнього 
ОСОБА_8 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Апеляційний суд ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 
2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах неповнолітньої особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та щодо якої застосовуються заходи виховного характеру, – ОСОБА_7 ,  задоволено частково.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінено.
Виключено з ухвали суду рішення про стягнення з неповнолітнього 
ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 3000 грн та про стягнення 
з неповнолітнього ОСОБА_7 відшкодування на користь Комунального закладу «Дитяча лікарня м. Кам`янське» витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 2730 грн.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Роз’яснено законному представнику неповнолітнього потерпілого 
ОСОБА_8 – ОСОБА_12 її право на звернення до суду із заявленим позовом у порядку цивільного судочинства.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним вирішенням цивільних позовів і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 1182 Цивільного кодексу України, мотивуючи тим, що на момент розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_10 досяг повноліття. Зазначає, що висновки апеляційного суду є безпідставними, оскільки станом на 10 грудня 2018 року ОСОБА_10 було 17 років, а ОСОБА_7 – 16 років, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України (далі – СК) обидва були неповнолітніми. Стверджує, що рішення апеляційного суду про необхідність виключення з ухвали місцевого суду рішення про стягнення із ОСОБА_7 витрат на стаціонарне лікування потерпілого взагалі не мотивовано.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу.
Захисник ОСОБА_6 просила залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення.
ОСОБА_7 просив залишити ухвалу апеляційного суду без змін.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про правильність застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_7 у касаційній скарзі не оскаржується.
Що стосується доводів прокурора про незаконність рішення Дніпровського апеляційного суду, яким виключено з ухвали районного суду рішення про стягнення з неповнолітнього ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 3000 грн та про стягнення з неповнолітнього ОСОБА_7 відшкодування на користь Комунального закладу «Дитяча лікарня м. Кам`янське» витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 2730 грн, то ці доводи є слушними.
Відповідно до статей 419, 370 КПК рішення суду апеляційної інстанції повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно із ч. 3 ст. 419 КПК при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Cуд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався, внаслідок чого зробив помилковий висновок про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника неповнолітнього ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 . 
Виключаючи з ухвали районного суду рішення про стягнення з неповнолітнього ОСОБА_7 відшкодування матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілого, суд апеляційної інстанції послався на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 1182 ЦК, мотивуючи тим, що на момент постановлення вироку районним судом обвинувачений ОСОБА_10 досяг повноліття.
Однак зазначені висновки апеляційного суду не відповідають дійсності.
Згідно із ч. 2 ст. 6 СК неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Станом на 10 грудня 2018 року, коли Заводським районним судом 
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено вирок щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останньому виповнилося 
17 років, тобто він був неповнолітнім. 
Інших підстав необхідності зміни ухвали районного суду щодо ОСОБА_7 
в цій частині суд апеляційної інстанції не навів.
Виключення з ухвали місцевого суду рішення про стягнення з неповнолітнього ОСОБА_7 відшкодування на користь Комунального закладу «Дитяча лікарня м. Кам`янське» витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 апеляційний суд мотивував тим, що прокурор у своїй позовній заяві не зазначив про те, що витрати із законних представників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 мають бути стягнуті в рівних частках, а районний суд не звернув на це належної уваги. 
Проте ці висновки апеляційного суду також є необґрунтованими. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в уточненій позовній заяві від 19 жовтня 2018 року прокурор просив суд стягнути за лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_8 з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 витрати в сумі 5463,59 грн у рівних частках, по 2730 грн 
з кожного відповідача за позовом (т. 1, а.с. 97, 98), тобто позовні вимоги прокурора відповідали тим положенням цивільного і цивільного процесуального закону, на які він і посилався у своїй заяві.  
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, рішення суду апеляційної інстанції не є належно вмотивованим і його ухвала не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому вона підлягає скасуванню, а справа – направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого суду ретельно слід перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2019 року
щодо ОСОБА_7  в частині цивільного позову скасувати
і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.  
Судді:
 
  ОСОБА_1                             ОСОБА_2                               ОСОБА_3