Справа № 461/3635/19                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/240/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 від 03.03.2006 року) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) про надання дозволу на оформлення паспорту неповнолітній дитині ОСОБА_4 без згоди батька, 
ВСТАНОВИЛА:
20 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила надати їй дозвіл на подання одноосібно заяви на оформлення паспорта США доньці - ОСОБА_5 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нью-Йорк, штат Нью-Йорк, США) без згоди батька ОСОБА_6 .
В обґрунтування позову покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Нью-Йорк, штат Нью-Йорк, США народилася спільна з відповідачем донька ОСОБА_5 . Маючи на меті забезпечити короткотривалий відпочинок доньці в США, в країні де народилася і раніше проживала донька, ІНФОРМАЦІЯ_3 вона подала до Консульства при Посольстві США в Україні заяву про оформлення паспорта США ОСОБА_4 . Згідно чинного законодавства обидва батьків повинні бути присутні при подачі заяви на оформлення паспорта для неповнолітньої дитини, віком до 16 років. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на оформлення паспорта США для доньки, однак у відповідь отримувала безпідставні, необґрунтовані відмови. Через безпідставне небажання відповідача надати згоду на оформлення паспорта США для неповнолітньої ОСОБА_4 , позивач не змогла виконати вимогу Консульства при Посольстві США в Україні щодо подачі необхідних документів згідно переліку, у зв`язку з чим 14 червня 2018 року отримала письмову відмову на заяву про оформлення паспорта США, а тому просить позов задовольнити.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року позов задоволено повністю.
Надано ОСОБА_1 дозвіл на подання одноосібно заяви на оформлення паспорта США ОСОБА_4 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нью-Йорк, штат Нью-Йорк, США) без згоди батька ОСОБА_6 .
Стягнуто з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 від 03.03.2006 року) витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи, в сумі 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , серія і номер паспорта НОМЕР_1 від 03.03.2006 року) судовий збір у сумі 768,40 грн.  
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що Конвенція про батьківську відповідальність не підлягає застосуванню, а саме згідно Конвенції не застосовується питання щодо надання дозволу на оформлення паспорта дитини. В даній ситуації місце проживання дитини не визначене, а «звичайним місцем проживання дитини» є територія США. Вважає, що позивач не була обмежена у доступі до правосуддя, оскільки позивач має право звернутися з відповідним позовом до відповідного суду США. Стверджує, що відповідно до ЦПК України та ЗУ «Про міжнародне приватне право» право, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах є право США. Таким чином, український суд за українським законодавством не може слухати справу про оформлення паспорта громадянина США дитині, що може розглядатись, як посягання на суверенітет США. Тому, вважає, що судом було взято до уваги неналежні докази, на основі яких було здійснено помилковий правовий висновок по суті заявлених позовних вимог. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
У судовому засіданні апеляційної інстанції  ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.
ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому розгляд справи проводиться в їх відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Згідно ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 
Згідно ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Як установлено судом і це підтверджується матеріалами справи, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та 
ОСОБА_11 зареєстрована та проживає разом з донькою ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_4 .
З висновку Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14.02.2019 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини Галицької районної адміністрації Львівської міської ради встановила, що малолітня ОСОБА_4 проживає з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.35-36 т.1). 
Факт проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 без реєстрації підтверджується актом від 26.12.2018, складеним комісією ЛКП «Княже місто» (а.с.31 т.1). 
25.01.2019 відділом «Служба у справах дітей» Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради проведено обстеження умов проживання дитини. Встановлено, що у квартирі створено усі необхідні умови для виховання, навчання та розвитку дитини (а.с.33-34 т.1).
Відповідач ОСОБА_6 є громадянином Сполучених Штатів Америки, не дає дозволу на виготовлення закордонного паспорту для доньки. 
Згідно відповіді посольства Сполучених Штатів Америки в Україні у відповідь на заяву позивачки про оформлення паспорта для доньки ОСОБА_4 , заява на оформлення паспорту США для дітей віком до 16 років, зазвичай, повинна супроводжуватись згодою обох батьків або законних опікунів. Оскільки заяву було підписано лише одним з батьків/опікунів, необхідно подати, серед іншого, нотаріально завірену згоду на оформлення паспорта дитині, від того із батьків, хто не може особисто бути присутнім при подачі документів, або юридичний документ, що усуває стандартну вимогу згоди від обидвох батьків. Зокрема, рішення суду, згідно якого надається виключний дозвіл на подання заяви на оформлення паспорта США для дитини, саме тому з батьків/опікунів, яка здійснює подання цієї заяви (а.с.26-27 т.1).
14.06.2018 позивачці відмовлено в заяві на оформлення паспорта США для її доньки ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що позивач не подала в посольство необхідного дозволу від батька доньки.
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Україною на підставі Закону України про приєднання до конвенції від 14.09.2006 № 136-У ратифікована Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинена 19.10.1996 в м. Гаазі (далі - Гаазька конвенція про батьківську відповідальність 1996 року).
Гаазька конвенція про батьківську відповідальність 1996 року застосовується до дітей з моменту їхнього народження до досягнення ними 18 років (стаття 2).
Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.
Судом установлено, що на момент відкриття провадження у даній справі ОСОБА_4 разом із матір`ю проживає в Україні з травня 2014 року.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.  Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Крім цього, спір щодо підсудності спору національному суду вирішено Постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у даній справі, відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
Частина перша статті 15 Гаазької конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Право на свободу пересування має первинне закріплення у ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що  Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей.
Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
З огляду на викладене й те, що позивач подала даний позов в інтересах своєї дитини - ОСОБА_5 , громадянки США з метою захисту прав дитини на вільне пересування, позаяк відсутність відповідного документу, що посвідчує особу та громадянство, очевидно обмежує права ОСОБА_5 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відомості про те, що національним судом США, за зверненням будь-кого із батьків, вирішується аналогічне питання щодо видачі паспорту ОСОБА_5 , в матеріалах справи відсутні.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Решту доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено:08.07.2021

Головуючий 
       
Судді