ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 серпня 2021 року           справа №265/709/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача - Пеклова І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2021 року (повний текст складено 26 березня 2021 року в м. Маріуполь) у справі № 265/709/21 (суддя І інстанції – Копилова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області, інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліціїв Донецькій області Департаменту патрульної поліції Глибової Крістіни Вячеславівни про визнання неправомірними дій інспектора, скасування постанови про накладення адміністравтивного стягнення та закриття провадження по справі,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.
В обгрунтування поданої позовної заяви посилається на те, що постановою інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Донецький області Департаменту патрульної поліції Глибової К.В. (далі інспектора) серії ЕАН № 3757783 від 06 лютого 2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн. за те, що він цьогож дня близько 09 год. 00 хв. по вулиці Набережній в місті Маріуполі Донецької області керуючи транспортним засобом - автомобілем MercedesE 320, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України.
Однак, він вважає що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною, оскільки винесена без достатніх підстав. Так, при її винесенні працівниками поліції не було дотримано процедури встановленої законом щодо розгляду справи, перевищення швидкості здійснювалося приладом Трукам, який поліцейський тримав в руках, хоча повинен бути встановлений стаціонарно, жодного доказу того, що працівник поліції здійснював контроль руху швидкості саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху України не надано, матеріали відеофіксації не містять зображення водія під час руху автомобіля зі швидкістю 73 км/год. Незначна похибка у швидкості могла бути від того, що інспектор тримав прилад Трукам в руках і така вібрація приладу і вірогідна похибка ставить під сумнів зафіксовану швидкість. Крім того, на дорозі відсутні і не розміщені дорожні знаки 5.45,5.46 і 5.70.
Просив суд визнати неправомірними дії інспектора, скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ЕАН № 3757783 від 06 лютого 2021 року та закрити провадження по справі.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2021 року у справі № 265/709/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано дії інспектора роти № 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області Глибової Крістіни Вячеславівни неправомірними. Скасовано постанову серії ЕАН № 3757783 від 06 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, закрито.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.                                                                                                    В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відеозаписи надані до суду першої інстанції у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4 ПДР України, тому відповідачем виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення в повному обсязі.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.                                                                                                    Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Донецький області Департаменту патрульної поліції Глибової К.В. серії ЕАН № 3757783 від 06 лютого 2021 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн. за те, що він цьогож дня близько 09 год. 00 хв. по вулиці Набережній в місті Маріуполі Донецької області керуючи транспортним засобом - автомобілем MercedesE 320, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. 
Цим самим своїми діями порушив вимоги п.12.4 ПДР України.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно достатті 41 Закону України «Про дорожній рух`регулюютьсяПравилами дорожнього руху(далі -ПДР), затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).
Пункт 1.10ПДРвизначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".
Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Відповідно дост.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи проадміністративні правопорушення які стосуютьсяправил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами частини 1статті 8 Закону України «Про Національну поліцію»(далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України.
Згідно п. 8 ч.1ст. 23 Закону № 580-VIIIполіція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначенихзаконом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Окрім того, частиною 2ст.283 КУпАПвизначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3ст.283 КУпАПвстановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відповідно достатті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за якузакономпередбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зстаттею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимогзаконупри застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленимизакономспособами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності ззаконом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно достатті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеномузакономпорядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінніст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першоїстатті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, щов адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноваженьвідповідного рішеннятаке рішення повинно містити інформацію продокази, які підтверджують викладені в ньому факти.У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постановівідповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості рухутранспортнимзасобом під керуванням позивачав зоні діїдорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості рухуприладом «Трукам ТІ 20/20».
Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксаціюприладу «Трукам ТІ 20/20», яким здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режим судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодомісця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.
Таким чином,посилання відповідачемв оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питаннящодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п.12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.
За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.
Суд враховує положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.
Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що чітко ідентифікувати факт скоєння правопорушення саме позивачем ОСОБА_1 неможливо, так як матеріали фото і відеофіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу з перевищенням обмеження швидкості руху, що суперечить принципу індивідуальної юридичної відповідальності особи. Рух автомобіля з перевищенням швидкості не зафіксовано, наданий суду відеозапис фактично розпочинається з моменту спілкування працівників поліції із водієм автомобіля MercedesE 320, номерний знак НОМЕР_1 . 
Також відповідачемне надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу «Трукам ТІ 20/20», яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.
Враховуючи вищевикладені положенняст.40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIIIпри проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону(стаціонарно вмонтованим способом), натомістьручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписамст. 40 названого Закону.
Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядкуст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Також суд враховує, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно доПравил дорожнього рухузнак 5.70 «Фото, відеофіксування порушеньПравил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннямиПравил дорожньогоруху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовнорозміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливемонтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушенняправил дорожнього рухув тому числі і швидкісного режиму.
З наданих відповідачем до відзиву фотозображень знаку «5.70» неможливо встановити місце його розташування з прив`язкою до місцевості де рухався автомобіль позивача.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова серії ЕАН № 3757783 від 06 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому є необґрунтованою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова скасуванню.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2021 року у справі № 265/709/21 - залишити без задоволення.   
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2021 року у справі № 265/709/21 - залишити без змін.              
Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.Д. Компанієць