П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5650/21	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року про повернення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення нарахованої суми грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 року (справа №420/2130/20) визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладену у листі №1488-1331/Л-02/8-1500/20 від 02.03.2020 року, у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 01.10.2017 року до 3-ї групи інвалідності і з 01.10.2017 року до 2-ої групи інвалідності у відповідності до довідки №4385 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від загальної суми 24830,26 грн.
Також судом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести у відповідності до п. «а» ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (виходячи з 60 відсотків грошового забезпечення) перерахунок призначеної пенсіонеру ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 року по 01.10.2017 року у відповідності до довідки №4385 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від загальної суми 24  830,26 грн. і провести у відповідності до п. «а» ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (виходячи з 80 відсотків грошового забезпечення) перерахунок призначеної пенсії з 01.10.2017 року у відповідності до довідки №4385 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від загальної суми 24  830,26 грн. з виплатою різниці в пенсії за минулий час з 01.01.2016 року по день проведення такого перерахунку без обмеження граничного розміру.
Дане судове рішення набрало законної сили у серпні 2020 року.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльність, яка виразилась у неприйнятті жодних рішень та вчиненні жодних дій щодо виплати нарахованої суми боргу у розмірі 478  955,85 грн.;
-          стягнути нараховані кошти в сумі 478  955,85 грн.
Обґрунтування позову зводиться до того, що ГУ ПФУ в Одеській області протягом тривалого часу не вчиняє жодних дій для погашення боргу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 року у справі №420/2130/20.
З посиланням на статтю 370 КАС України, позивач вказує, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху для усунення його недоліку.
Так, суд першої інстанції вказав, що позивачу необхідно обґрунтувати звернення до суду саме в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу ІV КАС України, яким регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 подав заяву в якій вказав, що предмети позову у справі №420/2130/20 та у справі №420/5650/21 є різними. На його думку, спір у даній справі №420/5650/21 може розглядатися як в межах позовного провадження так і в межах заяви поданої відповідно до розділу ІV КАС України (процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 повернуто без розгляду, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, у зв`язку з не усуненням недоліку поданого позову.
Повертаючи позов, суд першої інстанції вказав, що його подання в межах справи №420/5650/21 не породжує нового публічно-правового спору, а стосується питання виконання судового рішення у справі №420/2130/20.
Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що саме стаття 383 КАС України передбачає право особи, яка не згодна з діями відповідача під час виконання рішення суду, звернутися із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання рішення суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У зв`язку з цим, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтування доводів апеляційної скарги зводяться до того, що у даній справі №420/5650/21 інший предмет спору, ніж у справі, за результатом розгляду якої, прийнято рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року (справа №420/2130/20).
Так, апелянт акцентує увагу на тому, що у даній справі №420/5650/21 він оскаржує протиправну бездіяльність пенсійного органу, яка виразилася у неприйнятті рішень та невчиненні дій щодо виплати нарахованої суми боргу у розмірі 478  955,85 грн.
Далі апелянт вказує, що він вже скористався своїм правом на подання заяви в порядку статті 383 КАС України, але судом було відмовлено у її задоволенні, оскільки при вирішенні справи №420/2130/20, судом не встановлювались порядок та строки виплати пенсії ОСОБА_1 за минулий час.

Відповідач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вказує про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Обґрунтування відзиву складається з того, що суб`єкт владних повноважень виконав в повному обсязі покладені судовим рішенням у справі №420/2130/20 зобов`язання.
Далі відповідач вказує, що не можна зобов`язувати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.
Для цього, як вказує відповідач, існує інститут примусового виконання рішення суду, який регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви, тому, відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Ключовим доводом апелянта є те,  що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, може бути підставою для пред`явлення нового позову, попри те, що спірні правовідносини вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Надаючи оцінку таким доводам апелянта, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Частина 1 ст. 383 КАС України передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено певний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Таких правових висновків дотримується і Велика Палата Верховного Суду у рішеннях від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.
Відтак, слід погодитися з позицією суду першої інстанції, що подання даного позову в межах справи №420/5650/21 не породжує нового публічно-правового спору, а стосується питання виконання рішення суду у справі №420/2130/20.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальну ухвалу про повернення позову ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку, що обрання позивачем неналежного способу захисту є недоліком позову.
Так, існує практика Верховного Суду, яка, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року (справа №540/942/20), яка свідчить про те, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються. У разі пред`явлення такого позову, слід відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду.
Зважаючи на викладене, суду першої інстанції належить провести кваліфікацію спірних правовідносин і, в залежності від цього, вирішити питання чи є підстави для відкриття позовного провадження або є підстави для відмови у його відкритті.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

З урахуванням вимог наведеної норми, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року про повернення позову – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення нарахованої суми грошових коштів направити до Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач – суддя                                                            І. О. Турецька

                      суддя                                                            Л. В. Стас

                      суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.07.2021 року.