Ухвала    
 
19 липня 2021 року
м. Київ
справа № 456/5019/19
провадження № 61-10645 ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області                        від 18 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки VOLKSWAGEN JETTA, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у розмірі 489 685,00 грн отриманих ним від продажу квартири      АДРЕСА_2 .
У решті частини позову відмовлено.
За апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участі у розгляді справи, але вважав, що його права порушені, постановою Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовуОСОБА_1 відмовлено.
До Верховного Суду 25 червня 2021 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Касаційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Щодо клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови виготовлено 21 травня 2021 року та отримано її представником 26 травня 2021 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Наведені у клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не підтвердила їх належними доказами, зокрема не надала доказів про дату отримання повного тексту судового рішення. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявнику про необхідність надання доказів про дату отримання повного тексту судового рішення або навести інші підстави для поновлення строку.
Щодо сплати судового збору
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У доданому до касаційної скарги клопотанні, заявник просить звільнити її від сплати судового збору з підстав, передбачених положеннями статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір». Посилається нате, що є фізичною особою-підприємцем та згідно з поданими звітами прибуток за 2020 рік становить 120 288,00 грн, та за перший квартал 2021 року - 53 021 грн. Разом з тим, є багатодітною матір`ю, на утриманні якої перебуває троє дітей, а також перебуває літня мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка страждає на «хворобу Альцгеймера ». Батько дітей - колишній чоловік перебуває під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». На підтвердження вказаних обставин надає відповідні докази.
Суд вважає, що відсутні підстави звільняти ОСОБА_1  від сплати судового збору, з огляду на таке.
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення              у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зокрема за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або позивачами, серед іншого, є батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Вищезазначені норми закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.
Наведені заявником доводи та надані у їх підтвердження докази не можна визнати такими, що з достовірністю підтверджують скрутний майновий стан заявника, який унеможливлює сплату судового збору, оскільки заявник не надає даних про реальний розмір її доходів, тому не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору. 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних про те, що  ОСОБА_1 є непрацездатною особою чи має незадовільний стан здоров`я,заявник не надала даних про наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських установах, доказів, що мати заявника перебуває на її фінансовому утриманні, тощо. 
Враховуючи, що предметом спору є поділ спільного майна подружжя, яке складається з квартири вартістю 1 293 805,00 грн, автомобіля -               334 678,00 грн та коштів у розмірі 489 685,00 грн, отриманих від продажу квартири, обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає їй виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.
З огляду на зазначене, заявнику необхідно надати інші докази на підтвердження зазначених нею обставин щодо майнового стану, якими можуть бути банківські документи про відсутність на рахунку коштів, наявність рухомого чи нерухомого майна, довідка фіскального органу про доходи та перелік розрахункових та інших рахунків за місцем фактичного проживання, тощо, або документи що підтверджують сплату судового збору.
Вказане грунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
Водночас, за наявності доведеності передбачених законом обставин, заявник не позбавлена права заявити клопотання про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру.
За таких обставин, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми. 
Розміри ставок судового збору визначено частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом). 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Враховуючи вартість спірного рухомого та нерухомого майна                    (1 293 805,00 грн + 334 678,00 грн), на яке позивач просить визнати право власності, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 19 210,00 грн (9 605,00 грн * 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату.
Оскільки подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, її слід залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки.
Керуючись статтями 136, 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,
 
УХВАЛИВ:
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 12 травня                   2021 року неповажними.
Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 25 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь