ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 липня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/4503/17 
Номер провадження 22-ц/816/775/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Ткачук С. С. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
треті особи: Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року в складі судді Котенко О.А., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 09 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У 2017 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», треті особи: ПАТ «Омега Банк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.
Свої вимоги мотивував тим, що 19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ним було укладено кредитний договір №1801/0608/71-101, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 70000 доларів США (пункт 1.1. договору), у готівковій формі або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (пункт 1.2. договору) для здійснення розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з метою придбання чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Тобто, фактично кредитні кошти були видані в національній валюті України гривні та використані для розрахунку по договору купівлі-продажу квартири від 19 червня 2008 року, укладеного між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., на договорі міститься застереження нотаріуса про виконання покупцем обов`язку щодо розрахунку за договором, що підтверджено заявою продавців на ім`я нотаріуса. 19 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1801/0608/71-101 від 19 червня 2008 року було укладено іпотечний договір № 1801/0608/71-101-Z-1. Предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_2 . Умови кредитного договору в частині визначення валюти кредиту в доларі США є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача - споживача кредитних послуг.
Таким чином, використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для позивача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Додатково зазначає, що не справедливими є умови кредитного договору щодо права Банку самостійно змінювати розмір процентної ставки за кредитом (пункти 1.3. та 6.1.2. договору) щодо права Банку відмовити позичальнику у прийомі платежу на погашення заборгованості за договором (пункт 3.7. договору), сплати банку комісії в розмірі 1 % від суми кредиту за перевірку документів (пункт 3.11 договору) щодо зобов`язання позичальника без попередньої письмової згоди Банку не укладати правочинів по одержанню нових позик і кредитів, не укладати правочинів щодо розпорядження належним позичальнику будь-яким рухомим та-або нерухомим майном (пункт 5.1.10 договору) щодо зобов`язання позичальника не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування об`єктом нерухомості (пункт 5.1.11 договору) щодо визнання будь-якого порушення умов договору з боку позичальника істотним (пункт 9.3. договору). Крім того на порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. З договору споживчого кредиту вбачається, що у ньому немає детального розпису загальної вартості кредиту, що не відповідає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому додаток №1 «Графік погашення кредиту та сплати відсотків» від 19 червня 2008 року, який є невід`ємною частиною договору містить лише колонки, в яких зазначена загальна сума погашення кредиту щомісячно, розбивка цієї суми на суму кредиту та відсотків, які погашаються та залишок заборгованості. Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Згідно п. 3.4 розділу 3 Правил Банки зобов`язані у кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`ктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або падання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Договір не відповідає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. В пункті 1.5. договору зазначено, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми, передбачені цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов`язаних з укладанням іпотечного договору, у тому числі будь-яких змін і доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором. Натомість будь-якої конкретизації таких витрат, їх розрахунку ні договір, ні додатки до договору не містять, загальна сукупна вартість кредиту не обрахована взагалі. Додаток №1 до договору не містить загальної суми процентів, які будуть нараховані та повинні бути виплачені за користування кредитом, не містить загальної суми витрат позичальника у зв`язку з отриманням кредиту. Пункт 3.2. договору встановлює, що при розрахунку процентів приймається кількість днів у році - 360. Зауважує, що така умова, такий розрахунок процентів фактично збільшує процентну ставку за користування кредитом, визначену сторонами договору у пункті 1.3. договору - 11,9 % річних. При розрахунку процентів кількості днів у році 360, фактична процента ставка за кредитом становить 12,03 % річних (у році з 364 днями; 11,9/360 х 364) та 12,065 % річних (у році з 365 днями; 11,9/360 х 365). Таким чином при укладанні договору Банк надав позичальнику недостовірну інформацію щодо розміру процентів за користування кредитом на шкоду інтересів позичальника, не повідомив та не роз`яснив останньому особливі умови розрахунку процентів при застосуванні яких фактична процентна ставка є більшою ніж та яка встановлена кредитним договором. Щомісячний платіж за процентами за користування кредитом в середньому фактично зріс від 0,01 % до 0,014 %, в 2008 році це майже додатково 10 доларів США кожного місяця, в 2016 році додатково близько 7 доларів США кожного місяця, за 9 років зайве нараховано близько 900 доларів США. Також дискримінаційною, на шкоду прав позичальника, є умова цього ж пункту 3.2. договору щодо округлення суми нарахованих процентів до цілого числа. Умова округлення процентів: до 44 центів - округлення до 0 доларів, понад 44 центів - до 1 долара, встановлена Банком, призводить до дисбалансу прав сторін договору. Кількість процентів, округлених до 1 долара буде більше, як наслідок позичальник буде сплачувати більше коштів на користь банку.
Вважав, що такими умовами пункту 3.2. кредитного договору банком порушені права позичальника (споживача) на отримання доступної та достовірної інформації про процентну ставку за користування кредитом (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час укладання кредитного договору). Умови пункту 3.2. кредитного договору щодо особливого порядку розрахунку процентів -360 днів у році щодо округлення суми процентів до цілого числа є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності наслідком таких умов є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача), що дає підстави визнання таких умов пункту 3.2. кредитного договору недійсними відповідно до частин 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладання кредитного договору).
Враховуючи вищевикладене, просив визнати недійсним кредитний договір № 1801/0608/71-101 від 19 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ним, ОСОБА_1 ; визнати недійсним іпотечний договір № 1801/0608/71-101-2-1 від 19 червня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ним.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року відмовлено повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Вказує, що умови кредитного та іпотечного договорів несправедливі, дискримінаційні.
Зазначає, що укладені договори порушують його права як споживача.
Посилається на те, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, порушив вимоги п. 3.2., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо невідповідності графіку платежів, щодо не зазначення в кредитному договорі сукупної вартості кредиту, щодо права зміни процентної ставки без обґрунтування, щодо встановлення додаткової комісії за вивчення документів.
Доводить, що судом першої інстанції було порушено права позивача щодо подання доказів на обгрунтування позовних вимог, а саме щодо призначення по справі судової економічної експертизи.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа Банк» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника відповідача – адвоката Воронцової М.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1801/0608/71-101, згідно з яким банк зобов`язався надати позивачу грошові кошти у виді кредиту в сумі 70000 дол.США на строк з 19 червня 2008 року по 18 червня 2038 року включно та на умовах, передбачених у договорі, а позивач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с. 7-14 т. 1).
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається банком у готівковій формі через касу банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оплату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п.1.4 цього договору.
Відповідно до п. 1.4 договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з метою придбання чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 .
19 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1801/0608/71-101 було укладено іпотечний договір № 1801/0608/71-101-Z-1, предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_2 (а.с. 16 т.1).
25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищезазначеного відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1801/0608/71-101 від 19 червня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору, а таож іпотечного договору, який є похідним від нього, оскільки позивачем не доведено факт укладення кредитного договору на умовах, що обмежують його права як споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Згідно ч. ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
За змістом ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.
Аналізуючи зміст укладеного між сторонами кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку, що останній підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов. Позивач під час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконував їх, договір містить інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки здійснення платежів, мету, для реалізації якої кредит може бути витрачений, а також права та обов`зки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань. В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердив, що здійснював платежі за кредитним договором з часу отримання кредиту в червні 2008 року до 2015 року.
Підписанням цього договору (п. 10.13) позичальник підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Праввління НБУ від 10.05.2007 року № 168 в повному обсязі.
Пунктом 10.1 кредитного договору передбачено, що позивач усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, він ознайомився з умовами кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту та свідомо обрав умови кредитування, викладені в договорі.
Позивач ОСОБА_1 при отриманні кредиту в анкеті-заяві зазначив, що підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, роз`яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (а.с. 31 т. 1, а.с. 115-116 т. 3). Позивача було ознайомлено з існуючими програмами кредитування, що підтверджується бюлетнем продукту «Житлова іпотека на вторинному ринку» (а.с. 31-33 т. 1, а.с. 117-118 т. 3).
Вбачається, що Додаток № 1 до кредитного договору, підписаний сторонами, містить графік погашення кредиту та сплати відсотків, де зазначено строк погашення кредиту з 10 липня 2008 року по 18 червня 2038 року, загальну суму платежу, яка складається з частини кредиту, що повертається в дол. США (тіло кредиту) та відсотків, залишку кредиту (а.с. 10-14 т.1).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк повідомив позивача ОСОБА_1 про кредитні умови, тип відсоткової ставки, суму кредиту, строк кредиту, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, кількість платежів, їх частоту, можливість дострокового повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Такі дії банку відповідають вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору.
Суд першої інстанції вірно вказав, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.
Позивач ОСОБА_1 свідомо уклав кредитний договір на зазначених в кредитному договорі умовах, на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому тривалий час виконував їх, сплачував платежі по кредиту та відсотках. Отже, при підписанні кредитного договору позивач погодився зі всіма умовами та зобов`язався їх виконувати.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які б сулугували підставою для визнання кредитного договору недійсним.
Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору на умовах, що обмежують його права як споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності, а тому вірно зауважив, що відсутні підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору, а також іпотечного договору, який є похідним від нього.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухвалені рішення про відмову в позові були належним чином оцінені подані сторонами докази, встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного та іпотечного договорів є несправедливими, дискримінаційними, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 10.13 кредитного договору від 19 червня 2008 року підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 в повному обсязі.
На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, зокрема надання позичальнику кредиту та виконання останнім умов договору протягом певного періоду часу.
В укладеному кредитному договірі, графіку погашення суми заборгованості за кредитом згідно з умовами кредитного договору, що є додатком до договору, визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.
Твердження ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, порушив вимоги п. 3.2., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо невідповідності графіку платежів, щодо не зазначення в кредитному договорі сукупної вартості кредиту, щодо права зміни процентної ставки без обґрунтування, щодо встановлення додаткової комісії за вивчення документів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовується його підписом у кредитному договорі, в якому зазначено, що перед укладенням кредитного договору банк надав позичальнику в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування.
Щодо тверджень в апеляційній скарзі щодо порушення місцевим судом прав позивача щодо подання доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме щодо відмови у призначенні по справі судової економічної експертизи, колегія суддів зазначає слідуюче.
Провадження у даній справі відкрито 26 квітня 2017 року, в той час як рішення місцевим судом ухвалено 01 березня 2021 року, тобто фактично справа розглядалась чотири роки. Позивач, будучи також фахівцем у галузі права, а саме, адвокатом, був обізнаний та мав достатньо часу для того, щоб скористатись своїм правом, передбаченим ст. ст. 83, 103 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року). Тобто, позивач мав право оскаржити ухвалу суду або повторно ставити питання про проведення судової економічної експертизи та наводити свої розрахунки та обґрунтування необхідності висновків експертів. Крім того, питання, які пропонує поставити позивач на розгляд експертизи, стосуються тлумачення термінів укладеного договору, розмір процентної ставки, яку позивач сплачує, останній обраховує самостійно, як вбачається зі змісту апеляційної скарги.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору дотримано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, та як наслідок - визнання недійсними договору іпотеки.
Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України могло б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        Ю.О. Філонова

С.С. Ткачук