Ухвала
 
09 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 299/2132/21
провадження № 61-14645ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємцяОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів,
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення безпідставно одержаних коштів, у якій просила накластиарешт на кошти відповідача  ОСОБА_2 , які знаходяться на його рахунках у будь-яких банківських та кредитно-фінансових установах та накластиарешт із забороною відчуження на майно, належне  ОСОБА_2
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову    у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зроблено правовий висновок про те, що неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви. Обмеження права на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою відмовлено у забезпеченні позову за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову чи залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати ВерховногоСуду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20-ц (провадження№ 12-90гс20) про те, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. 
Необґрунтованим є посилання заявника у касаційній скарзі на те, що у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду розглядалась ситуація, коли постанова апеляційного суду оскаржується у змістовному взаємозв'язку з ухвалою суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, що обговорювалися лише випадки одночасного касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову та постанови апеляційного суду, якою така ухвала залишена без змін, а також, що не досліджувалась можливість касаційного оскарження таких постанов суду апеляційної інстанції не одночасно з ухвалою суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, а окремо від такої ухвали. 
Зі змісту вказаних постанов Великої Палати Верховного Суду вбачається, що неможливим є касаційне оскарження як ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, так і постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. 
Тобто у даному випадку не йдеться виключно про неможливість одночасного касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову та постанови апеляційного суду про залишення такої ухвали без змін, а мається на увазі взагалі неможливість оскарження указаних судових рішень в касаційному порядку незалежно від того, оскаржуються вони окремо чи ні.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо можливості касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції про залишення без змін ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову є необґрунтованими та безпідставними.      
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскарження в касаційному порядку постанови апеляційного суду, згідно з якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, не передбачено, постанова Закарпатського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 дофізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення безпідставно одержаних коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             М. Ю. Тітов
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                                        Є. В. Краснощоков