ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/2333/20 
Номер провадження 22-ц/816/1238/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
сторони справи: 
позивач – Управління праці та соціального захисту виконкому Лебединської міської ради,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту виконкому Лебединської міської ради на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 червня 2021 року в складі судді Бакланова Р.В., ухваленого в м. Лебедин, повне судове рішення складено 17 червня 2021 року,

                                                          в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року Управління праці та соціального захисту виконкому Лебединської міської ради ( далі управління)  звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому після уточнення, просило суд стягнути з нього  надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї у розмірі 197760,27 грн, вирішити питання судових витрат. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що протягом 2005-2019 років ОСОБА_1 зверталася до управління із заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та надавала відповідні декларації у періоди з лютого 2005 року по жовтень 2011 року, в яких вказувала, що у власності сім`ї транспортних засобів немає, а при зверненні за призначенням допомоги малозабезпеченій сім`ї у період з лютого 2014 по вересень 2019 вказувала, що її чоловік - ОСОБА_2 має у власності автомобіль марки PEUGEOT 2006 року випуску. На підставі поданих документів відповідачу була призначена та виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченій сім`ї. В результаті перевірки було встановлено, що відповідач подавала недостовірну інформацію про майновий стан своєї сім`ї, а саме не задекларувала наявність у власності її чоловіка двох саморобних причепів, окрім вищевказаного автомобіля, а саме: саморобний причіп, 2002 року випуску та 2004 року випуску. Неподання відповідачем інформації про те, що у власності її чоловіка є більше одного транспортного засобу вплинуло на встановлення права на соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї та її розмір так як підстав для виплати вищевказаної допомоги не було.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.06.2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не було доведено факт навмисного не подання інформації про належність транспортних засобів, а також те, що   чоловік відповідача  транспортними засобами, а саме саморобними причепами 2002 та 2004 року випуску, на час отримання соціальної допомоги, фактично не володів.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що саморобний причіп 2004 року випуску, зареєстрований за чоловіком відповідача, був знятий з обліку лише 24.07.2019 року, а не наприкінці 2004 року, як стверджує відповідач, а видача довіреності на володіння, користування та розпорядження саморобним причепом 2002 року виписку не припинила права власності на нього, тому наявні всі підстави для задоволення позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін. Вказує, що судом постановлене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протягом 2005-2019 років ОСОБА_1 зверталася до позивача із заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та надавала відповідні декларації у періоди з лютого 2005 року по жовтень 2011 року, в яких вказувала, що у власності сім`ї транспортних засобів немає, а при зверненні за призначенням допомоги малозабезпеченій сім`ї у період з лютого 2014 по вересень 2019 вказувала, що її чоловік - ОСОБА_2 має у власності тільки автомобіль марки PEUGEOT 2006 року випуску.
Так, у розділі ІV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані у встановленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги відповідач зазначала, що її чоловік – ОСОБА_2 має у власності автомобіль PEUGEOT 2006 року випуску, а іншого транспорту у власності не має.
На підставі поданих ОСОБА_1 документів їй було призначено та виплачено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, зокрема, у періоди з 01.02.2015 по 31.07.2015, з 01.082015 по 31.01.2016, з 01.02.2016 по 31.07.2016, з 01.08.2016 по 31.01.2017, з 01.02.2017 по 31.07.2017, з 01.08.2017 по 31.01.2018, з 01.02.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2018 по 31.01.2019, з 01.01.2019 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 31.12.2019.
При призначенні допомоги відповідач була неодноразово попереджена спеціалістами управління про порядок відмови в призначенні або припиненні виплат призначеної соціальної допомоги та про призначення надмірно виплачених коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї, змін обставин, які можуть вплинути на отримання допомоги. Вказані факти підтверджуються підписами відповідача у заявах про призначення усіх видів соціальної допомоги та деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.
Відповідно до довідки Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 11.07.2019 року № 31/18/5943-1087 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований автомобіль марки PEUGEOT Boxer 2.2HDI, 2006 року випуску, саморобні причепи 2002 та 2004 року випуску (а.с. 119-120).
На підставі вищевказаної інформації було прийнято рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям і  ОСОБА_1 допомогу припинено з 01.11.2019 року з підстави того, що особами, які входять до складу сім`ї, приховано або навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру(а.с. 123).
10.10.2019 року був складений акт про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення соціальної допомоги (а.с. 126) відповідно до якого переплачену суму необхідно стягнути з ОСОБА_1 .
Засіданням комісії, що відбулося 04.11.2019 року, було визначено строки повернення надмірно виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, яка була призначена ОСОБА_1 , термін до 31.10.2020 року (а.с. 129).
Відповідно до розрахунку позивача розмір надміру виплачених коштів соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, які підлягають відшкодуванню становить з 01.02.2015 року по 30.09.2019 року, становить 197760,27 грн.
Згідно довідки територіального сервісного центру № 5946 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області МВС України від 26.07.2019 року № 31/18/5946-1870 станом на 25.07.2019 року за ОСОБА_2 23.10.2010 року зареєстровано автомобіль PEUGEOT Boxer 2.2HDI, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 143).
Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 03.08.2004 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 представляти інтереси в органах Державтоінспекції або в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форми власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією саморобного причепа 2002 року виписку (а.с. 142).
Допитані судом першої інстанції свідки пояснювали таке. 
Так, свідок  ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно придбав у ОСОБА_2 саморобний причеп, мав намір оформити право власності на себе, однак причеп швидко прийшов в непридатний стан і він цього так і не зробив.
ОСОБА_4 повідомив, що він працював в 2004 році в МРЕВ ДАІ в м. Лебедині. Він тривалий час знайомий з ОСОБА_2 , повідомив, що той надав йому заяву разом з номерними знаками та технічним паспортом саморобного причепа 2004 року випуску. Однак, на той час програма працювала не на достатньому рівні, були збої, тому можливо те, що дані що були занесені про зняття з реєстрації вищевказаного транспортного засобу, через технічні причини не відображаються в базі.
Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожен зокрема, пояснили, що вони знають добре сім`ю ОСОБА_7 , яка у 2005 році сім`я потрапила в ДТП, вони їхали на автомобілі з причепом, після ДТП причеп був зовсім не пригодний для використання, вони ним більше не користувалися.
Механізм призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям врегульовано Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року № 250 (далі – в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень ст. 7 вказаного Закону та п. 10, 28 Порядку державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім`ї є більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).
Якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата та добросовісність набувача презюмуються.
Таким чином, законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів наданих у вигляді державної соціальної допомоги саме з недобросовісністю набувача, яку згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, має довести позивач.
У справі, що переглядається, встановлено, що причеп 2002 року виписку чоловіком відповідача було фактично продано в 2004 року, а щодо причепа 2004 року випуску було подано до МРЕВ ДАІ в м. Лебедині відповідні документи для зняття його з реєстрації у зв?язку з непридатним до використання станом, але зняття їх з реєстрації не відбулось з нежалежних від нього причин.
Таким чином, при вирішенні спору не було встановлено, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), то підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї немає.
Також, колегія суддів звертає увагу, що з 22.07.2020 року пункт 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям викладено в новій редакції, а саме - державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності малозабезпеченої сім`ї є більше ніж один автомобіль, транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації, з дати випуску якого минуло менше ніж 15 років (крім мопеда і причепа), а статтю 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» виключено відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціальних гарантій для окремих категорій осіб» від 02.06.2020 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді цієї справи може бути враховано рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.
Європейський суд з прав людини вказує, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року).
Разом з тим, Європейський суд з прав людини зазначає, що вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, від 02 грудня 2011 року).
Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус сім`ї відповідача, відсутність умислу в її діях щодо навмисного подання інформації про зареєстровані транспорті засоби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту виконкому Лебединської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                            С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         В.І. Криворотенко

                                                                                                                    Т.А. Левченко