У Х В А Л А
26 серпня 2021 року
м. Київ
провадження № 13-155 зво 21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_19 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Вінницького обласного суду від 16 липня 1999 року ОСОБА_19 було визнано винним і засуджено за пунктами «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142; ч. 3, 5, 6 ст. 19, ч. 3 ст. 140 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді смертної кари із конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року ОСОБА_20 було замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.
10 червня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Чистяков та інші проти України», яким констатував порушення щодо заявника (заява 46896/18) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, а також на рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України (2)», засуджений ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд судового рішення щодо нього за виключними обставинами, у якій просить оскаржуване рішення щодо нього скасувати та звільнити його від відбування покарання.
Від дня надходження заяви до 25 серпня 2021 року її автоматизований розподіл не було здійснено з підстав, передбачених підпунктом 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є – встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
10 червня 2021 року ЄСПЛ у справі «Чистяков та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_19 (заява 46896/18), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_19 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
Щодо ОСОБА_19 таке повне відновлення попереднього юридичного стану не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 25 травня 2000 року.
Заяву ОСОБА_19 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                         ОСОБА_1 
Судді:                                     ОСОБА_2                                              ОСОБА_10 
ОСОБА_3                                           ОСОБА_11 
ОСОБА_4                                                 ОСОБА_12 
ОСОБА_5                                                 ОСОБА_13 
ОСОБА_6                                         ОСОБА_14 
ОСОБА_7                                                ОСОБА_15 
ОСОБА_8                                          ОСОБА_16 
ОСОБА_9                                                   ОСОБА_17 
ОСОБА_18