ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 липня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №950/1941/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1035/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного  провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»
на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Чхайло О.В., в приміщенні Лебединського районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі – ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що 31 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2004978532, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 29750 грн із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних.
13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань станом на 13 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 54 049 грн 63 коп.
В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року.
18 лютого 2019 року позивач направив відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості, проте зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів виконано не було.
У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором обліковується часткова заборгованість у розмірі 36 943 грн 59 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту, яка складає 28 812 грн 28 коп., а також з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 09 жовтня 2020 року становить 8131 грн 31 коп.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 частину заборгованості за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року у розмірі 36943 грн 59 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 28812 грн 28 коп., а також заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 09 жовтня 2020 року становить 8131 грн 31 коп. на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»; та стягнути сплачені судові витрати.
Лебединський районний суд Сумської області рішенням від 15 квітня 2021 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Прайм Альянс» відмовив повністю.
               В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Прайм Альянс», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що про порушення відповідачем кредитних зобов`язань ТОВ «ФК «Прайм Альянс» дізналося лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладення договору факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року та передачі всієї документації до нового кредитора. А отже, початок перебігу позовної давності, на думку позивача, обліковується з 29 січня 2019 року, тобто з моменту переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «Прайм Альянс».
       Вказує на те, що направивши ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості в межах дії кредитного договору ТОВ «ФК «Прайм Альянс» змінило строк виконання кредитних зобов`язань, а саме строки позовної давності будуть обчислюватися із закінченням пільгового періоду у 30 календарних днів з моменту направлення вимоги. Оскільки повідомлення-вимога направлялась 04 березня 2019 року, то позовна давність починає обраховуватись з 04 квітня 2019 року. В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовною заявою 16 жовтня 2020 року, тобто строк позовної давності, на його думку, пропущено не було.
       Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
        Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулося до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, про застосування якої заявила сторона відповідача у справі.
Проте повністю погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.
               Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 2004978532, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 29 750 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 18% річних та строком повернення до 31 липня 2018 року (а.с. 4-6).
       Умовами договору був визначений обов`язок відповідача повертати суму отриманого кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 та невід`ємною частиною даного договору (а.с. 7).
       Згідно договору факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 8-13).
       В подальшому, відповідно до договору факторингу № 29/01/19-2, укладеному 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ТОВ «ФК «Прайм Альянс», до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором (а.с. 14-19).
       04 березня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу від 18 лютого 2019 року про погашення кредитної заборгованості в сумі 54049 грн 63 коп., з яких: 28812 грн 28 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 25 237 грн 35 коп. – заборгованість за відсотками, 0 грн – заборгованість за комісією (а.с. 21-23).
       Згідно довідки позивача заборгованість відповідача за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року станом на 09 жовтня 2020 року становить 54049 грн 63 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту – 28 812 грн 28 коп., 25 237 грн 35 коп. – заборгованість за відсотками. Крім того, зазначено, що в період з 13 червня 2016 року по 29 січня 2019 року, відповідачем на рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було сплачено жодного платежу за кредитним договором, і в період з 29 січня 2019 року по 09 жовтня 2020 року, відповідачем на рахунок ТОВ «ФК «Прайм Альянс» також не було сплачено жодного платежу за кредитним договором (а.с. 24).
       В позові ТОВ «ФК «Прайм Альянс» ставить питання про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 28 812 грн 28 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних станом на 09 жовтня 2020 року відповідно до ст. 625 ЦК України на суму 8131 грн 31 коп.
       Також під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до ТОВ «ФК «Прайм Альянс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., приватний нотаріус виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
       Лебединський районний суд Сумської області рішенням від 16 жовтня 2020 року у справі № 950/823/20 визнав виконавчий напис № 2695 від 27 березня 2020 року про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс», вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. таким, що не підлягає виконанню (а.с. 89-90).
               Також в суді першої інстанції представник відповідача – адвокат Созонов В.П. зазначив, що останній платіж було внесено відповідачем ще у 2013 році.
Відповідно до положень  ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Виходячи з наведених норм права позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року.
В суді першої інстанції в судовому засіданні 15 квітня 2021 року представником відповідача – адвокатом Созоновим В.П. було заявлено  про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності. 
       Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
       За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
       Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.
Суд першої інстанції, застосовуючи строк позовної давності та повністю відмовляючи позивачу у стягненні заборгованості виходив з того, що рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Прайм Альянс» встановлено, що остання сплата за кредитом відповідачем була здійснена ще на користь первісного кредитора – ПАТ «ОТП Банк», а з огляду на дану обставину, виходячи з того, що перший договір про переступлення права вимоги було укладено 13 червня 2016 року, то суд дійшов висновку, що стягувач довідався про порушення свого права до 13 червня 2016 року, тобто позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку позовної давності. Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом строку кредитування (31 липня 2018 року), а не після сплати останнього платежу. 
З вказаним позовом ТОВ «ФК «Прайм Альянс» звернулось до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 16 жовтня 2020 року.
       За таких обставин, оскільки умовами кредитного договору повернення кредиту передбачено щомісячними платежами, кожний з яких є самостійним зобов`язанням, відповідно строк позовної давності обчислюється окремо за кожним таким платежем. 
Отже, підлягає стягненню з боржника заборгованість за кредитним договором за щомісячними платежами у межах строку позовної давності, починаючи з жовтня 2017 року (3 роки до дня звернення до суду – 16 жовтня 2020 року), і до закінчення дії договору – 31 липня 2018 року. 
       Відповідно до графіку платежів за вказаний період розмір заборгованості по тілу кредиту становить 7590 грн 36 коп.
       Вимоги банку про стягнення заборгованості по кредиту до жовтня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки за такими вимогами позивачем пропущено строк позовної давності. 
       Доводи позивача, що про порушення відповідачем кредитних зобов`язань йому стало відомо лише з моменту переходу права вимоги до компанії, тобто з моменту укладення договору факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
       Стосовно тверджень ТОВ «ФК «Прайм Альянс», що направивши відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості в межах дії кредитного договору, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» змінило строк виконання зобов`язань, а саме строки позовної давності будуть обраховуватись із закінченням пільгового періоду у 30 календарних днів з моменту направлення вимоги, як то передбачено п. 1.5.4, 1.5.5 кредитного договору, а оскільки повідомлення-вимога була направлена 04 березня 2019 року, то позовна давність починає обраховуватись з 04 квітня 2019 року, колегія суддів зауважує, що вказана вимога була направлена позивачем на адресу відповідача після закінчення строку дії договору, а тому вона не є вимогою про дострокове виконання зобов`язань, а тому доводи позивача в цій частині є помилковими.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
З розрахунку позивача вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних було нараховано за період з 09 жовтня 2017 року по 09 жовтня 2020 на всю суму заборгованості за тілом кредиту, проте такий порядок обрахування не є правильним, оскільки нарахування здійснювались також на платежі, строк виконання яких ще не настав (до 31 липня 2018 року) та право на погашення яких мав відповідач до закінчення строку дії кредитного договору (31 липня 2018 року).
А тому підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період з 01 серпня 2018 року по 09 жовтня 2020 року із суми заборгованості за тілом кредиту 7590 грн 36 коп.:
Інфляційні втрати – 918 грн 07 коп.
3 % річних – 499 грн 23 коп.
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року у розмірі 7590 грн 36 коп., інфляційні втрати в розмірі 918 грн 07 коп. та 3% річних в сумі 499 грн 23 коп.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Отже, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 512 грн 51 коп. судового збору за подання позовної заяви та 768 грн 77 коп. за подання апеляційної скарги, а всього на загальну суму 1281 грн 28 коп. 
У зв`язку зі скасуванням рішення суду підлягає скасуванню і додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 травня 2021 року в даній справі, яким було вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В суді першої інстанції представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 здійснював адвокат Созонов В.П.
       Адвокатом Созоновим В.П. в судовому засіданні суду першої інстанції 15 квітня 2021 року до закінчення судових дебатів у справі було зроблено відповідну заяву щодо подання доказів понесених судових витрат на правничу допомогу.
       20 квітня 2021 року суду першої інстанції подано разом із заявою про ухвалення додаткового рішення копію договору про надання правової допомоги б/н від 17 вересня 2020 року, додаток № 1 (специфікація) до договору про надання правової допомоги б/н від 17 вересня 2020 року та акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги (а.с. 107-110). 
       Згідно акту виконаних робіт надані наступні юридичні послуги та їх вартість: попередня усна консультація – 400 грн, підготовлені та надані в судовому засіданні пояснення у справі – 500 грн, участь в судовому засіданні – 1500 грн.
З врахуванням заперечень сторони позивача щодо неспівмірності витрат, та з врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, колегія суддів вважає доведеними витрати на правничу допомогу в сумі 1900 грн. 
       Відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було задоволено частково, а рішення суду скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь  ОСОБА_1   витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 463 грн 21 коп.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 квітня 2021 рокута додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської областівід 17 травня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № 2004978532 від 31 липня 2013 року у розмірі 7590 гривень 36 копійок, інфляційні втрати в розмірі 918 гривень 07 копійок та 3% річних в сумі 499 гривень 23 копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»  судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1281 гривень 28 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь  ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 423 гривні 26 копійку.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                                        В.І. Криворотенко        

       С.С. Ткачук