ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 р.	Справа № 621/917/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського взводу №1 роти №4 БПП у місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержанта поліції Скроцького Олександра Олеговича на рішення Зміївського районного суду Харківської області (головуючий І інстанції Овдієнко В.В.) від 11.05.2021 року по справі № 621/917/21
за позовом ОСОБА_1 
до Поліцейського взводу №1 роти №4 БПП у місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержанта поліції Скроцького Олександра Олеговича, Департаменту патрульної поліції
про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії БАА №127105 від 25.03.2021 р.; 
стягнути з Департаменту патрульної поліції судові витрати в розмірі 454,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що .
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11.05.2021 року по справі № 621/917/21 позовні вимоги задоволено: скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 127105 від 25.03.2021, складену поліцейським взводу №1 роти №4 БПП в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержантом поліції Скроцьким Олександром Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн 00 коп., провадження у справі закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
Відповідач, Поліцейський взводу №1 роти №4 БПП у місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержанта поліції Скроцький Олександр Олегович, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційних скаргах.
За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач та відповідачі повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку. 
Також, у відповідності до положень ст. 268 КАС України на веб-порталі “Судова влада” розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи.
Від позивача до надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.  
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та ухвалу суду, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з копії постанови серії БАА №127105 від 25.03.2021, складеної поліцейським взводу №1 роти №4 БПП в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержантом поліції Скроцьким О. О., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу вбачається, що час та місце скоєння, суть і обставини адміністративного правопорушення викладено наступним чином: "25.03.2021 01:56:57 на 76 км траси а/д Київ-Харків-Довжанський ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Skoda-Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що за зовнішніми ознаками схожий на ТЗ, який перебуває у розшуку, при цьому відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив підпункт а) пункту 2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 425 грн 00 коп." (а. с. 10, 58).
Не погодившись з винесеною поліцейським постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 25.03.2021 р. не ґрунтується на фактичних даних, а ґрунтується на припущенні відповідача про вчинення позивачем правопорушення, що суперечить вимогам ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» визначений вичерпний перелік підстав зупинки поліцейським транспортних засобів, а саме: частина перша встановлює, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Положеннями ч. 3 зазначеної статті Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Згідно наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського (посилання на цей відеозапис мітиться в спірній постанові) судом встановлено, що після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , поліцейський було повідомлено водію причину зупинку – автомобіль схожий на авто, яким керував позивач, перебуває у розшуку. Після цього, поліцейський попросив ОСОБА_1 пред`явити, зокрема, посвідчення водія.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.03.2019 р. по справі № 686/11314/17, поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.10.2019 р. по справі № 161/7068/16-а поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Неведене свідчить про те, що у разі, якщо поліцейським належним чином не задокументовано факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі посвідчення водія, є неправомірними.
Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу "Skoda-Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2004, колір – сірий, VIN № НОМЕР_3 (а с. 64).
Відповідно до картки угону України, наданої відповідачем, 09.03.2020 Старобільським ВП ГУНП в Харківській області було оголошено розшук автомобіль "Skoda-Octavia", сірого кольору VIN № НОМЕР_4 (а.с. 59).
З наданого до суду відеозапису судом встановлено, що позивач повідомив поліцейським, що вони можуть перевірити інформацію щодо відповідності автомобіля, яким керував позивач з даними автомобіля, який перебуває у розшуку, зокрема, за відомостями VIN-коду, який знаходить під вітровим склом, не чинив жодних перешкод у можливості поліцейським вчинити такі дії, але інспектором патрульної поліції жодних дій щодо звірки номера кузова вичинено не було.
Крім того, під час зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , поліцейський повідомив, що автомобіль такої ж марки та такого ж кольору перебуває у розшуку, тобто за зовнішніми ознаками схожий на ТЗ, який перебуває у розшуку. Аналогічна інформація міститься і у спірній постанові серії БАА №127105 від 25.03.2021 р.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 28.11.2012 р. № 1355 затверджено національні стандарти, гармонізованих з міжнародними і європейськими стандартами, затвердження пробних національних стандартів України та змін до національних стандартів України і скасування національних стандартів України та нормативних документів в Україні, яким, зокрема прийнято та затверджено ДСТУ ISO 4030:2012 «Колісні транспортні засоби. Номер ідентифікаційний транспортного засобу (VIN). Розташування та спосіб нанесення (ISO 4030:1983, IDT), згідно якого цей стандарт установлює вимоги до розташування і нанесення ідентифікаційного номера колісного транспортного засобу (VIN) під час маркування автомобілів, причепів, мотоциклів і мопедів, визначених в ISO 3833.
Колегія суддів зазначає, що Ідентифікаційний номер транспортного засобу (Vehicle identification number - VIN) (далі - VIN-код) - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833. Ідентифікаційний номер транспортного засобу наноситься на транспортному засобі у місцях та у відповідності із вимогами міжнародного стандарту ISO 4030 та заноситься у паспорт транспортного засобу (свідоцтво про реєстрації транспортного засобу).
За загальним правилом (стандартом) VIN-код є індивідуальним для кожного конкретного транспортного засобу. Він складається 17 символів - арабських цифр та літер латинської абетки, які умовно поділені на три частини: 1) перша частина складається з трьох символів, і є міжнародним кодом виробника (World Manufacturer Identifier - WMI); 2) друга частина складається з шести символів, і є описовою частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (Vehicle Description Section - VDS); 3) третя частина складається з восьми символів, і є розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера транспортного засобу (Vehicle Indicator Section - VIS).
Колегія суддів зазначає, що 4-й символ описової частини ідентифікаційного номера (VDS) щодо кожного автомобіля вказує на тип кузова.
Згідно картки угону України, яка надана відповідачем до суду першої інстанції, 09.03.2020 Старобільським ВП ГУНП в Харківській області було оголошено розшук автомобіль "Skoda-Octavia", сірого кольору VIN № НОМЕР_4 (а.с. 59).
Таким чином, четвертий символ VIN-коду (латинська літера «D») свідчить про те, що у розшуку перебуває автомобіль марки Skoda Octavia, сірого кольору, тип кузова – хетчбек Classic, що відповідає міжнародному позначенню типів кузовів автомобільного виробника Skoda.
В свою чергу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу "Skoda-Octavia", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2004, колір – сірий, VIN № НОМЕР_3 (а с. 64).
Таким чином, четвертий символ VIN-коду (латинська літера «Н») свідчить про те, що у власності позивача перебуває автомобіль марки Skoda Octavia, сірого кольору, тип кузова – універсал Ambiente (комфорт), що відповідає міжнародному позначенню типів кузовів автомобільного виробника Skoda. Аналогічна інформація щодо типу кузова цього автомобіля вказана у графі D.3 свідоцтва про реєстрацію, а саме зазначено тип – універсал.
Оскільки автомобіль марки Skоda Octavia, сірого кольору з типом кузова – хетчбек, який перебував у розшуку за своїми характеристиками (зовнішнім виглядом) безумовно відрізняється від автомобіля марки Skoda Octavia, сірого кольору, тип кузова – універсал, яким керував позивач, колегія суддів дійшла до висновку, що у поліцейського були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», так як наслідок, у поліцейського не виникло права вимагати у позивача посвідчення водія.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
При цьому норма ст. 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Враховуючи те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 за зовнішніми ознаками (щодо типу кузова) не відповідав зовнішнім ознакам автомобіля, який перебував у розшуку, у поліцейського були відсутні підстав для зупинки транспортного засобу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», так як наслідок, у поліцейського не виникло права вимагати у позивача посвідчення водія.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 127105 від 25.03.2021 р., винесена поліцейським взводу №1 роти №4 БПП в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержантом поліції Скроцьким О.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Доводи відповідача про те, що позивача було правомірно зупинено у зв`язку з тим, що автомобіль, схожий за зовнішніми характеристиками перебуває у розшуку є безпідставними, та спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Поліцейського взводу №1 роти №4 БПП у місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП сержанта поліції Скроцького Олександра Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11.05.2021 року по справі № 621/917/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  06.07.2021 року