ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/73/21 пров. № А/857/8868/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Гінди О.М., Пліша М.А.
за участі секретаря судового засідання                          Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року (суддя – Друзенко Н.В., м. Рівне, повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у січні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила: визнати протиправними дій відповідача щодо проведення нарахування виплати їй пенсії з урахуванням показника величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%; зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату їй пенсії з урахуванням показника величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, з дня призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.10.2010 ОСОБА_1 отримувала пенсію державного службовця, призначену відповідно до Закону України “Про державну службу”. З 01.10.2017 позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Згідно з пунктом 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” розмір пенсії повинен обчислюватися із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%. Однак при обчисленні розміру пенсії позивача за віком відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не застосував величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, що призвело до зниження розміру пенсійної виплати. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі №460/73/21 позов задоволено. 
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з 02.09.2010 ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”. На підставі пункту 4-7 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з 01.10.2017 позивача автоматично переведено на пенсію за віком на умовах вказаного Закону. Враховуючи те, що пенсія позивачу призначалася не вперше, тому відсутні підстави для застосування положень законодавства, які регулюють первинне призначення пенсії, в тому числі застосування при визначені розміру пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 02.09.2010 призначена пенсія державного службовця на умовах Закону України “Про державну службу”, що підтверджується копією протоколу від 23.09.2010 № 320.
З 01.10.2017 позивачу призначено пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, що підтверджується копією розпорядження від 25.10.2017 за № 816568.
Позивач 23.10.2020 звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести розрахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням величини оцінки одного року стажу в розмірі 1,35.
Листом від 09.11.2020 за № 8808-8725/Д-03/8-1700/20 відповідач повідомив позивача про те, що з 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, яким внесенні зміни до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за змістом яких пенсії призначенні відповідно до вказаного Закону з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Також, особам, пенсії яким призначені, зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу", розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ. Враховуючи вищевикладене, з 1 жовтня 2017 року позивача переведено з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України “Про державну службу”, на пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за матеріалами пенсійної справи з урахуванням вимог пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Таким чином, відповідач вказав, що при переведенні позивача з 1 жовтня 2017 року на пенсію на умовах, передбачених Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, ним правомірно застосовано величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен був обчислювати пенсію позивача за віком на умовах пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, тобто із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, оскільки в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не перерахунок вже призначеної пенсії за нормами Закону № 1058. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 4-3  Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV (далі Закону №1058-ІV)  визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього  Закону  до набрання чинності  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017  (далі  Закон № 2148-VIII), з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Відповідно до п. 4-4  Прикінцевих положень Закону №1058-ІV  з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
Позивачу пенсію призначено відповідно до положень Закону України «Про державну службу» до набрання чинності  Законом № 2148-VIII, та з 01.10.2017 переведено на пенсію за віком на умовах Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням пункту 4-3  Прикінцевих положень цього Закону та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується не з переведенням її на інший вид пенсії, а із застосуванням відповідачем коефіцієнта страхового стажу при обрахунку розміру пенсії (1% замість попереднього 1,35%).
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що переведення позивача на інший вид пенсії було здійснено відповідачем на виконання пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (зі змінами відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 3 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ), оскільки розмір пенсійної виплати в такому випадку збільшився.   Тобто, у спірному випадку пенсія позивачу не була призначена вперше, а фактично відбувся її перерахунок.
Разом з тим, нормами п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону № 2148-VIII чітко визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього  Закону  розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Таким чином,  Законом № 2148-VIII  передбачено заходи з метою уникнення зменшення розміру раніше призначених пенсій.
Суд звертає увагу, що при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.
Відповідно до ч. 3  ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Натомість жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками переведення з 01.10.2017 на інший вид пенсії, розмір пенсії позивача зменшився. Навпаки, розмір пенсії збільшився, а тому звуження обсягу прав і свобод позивача не відбулось.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів не вважає, що п. 4-3  Прикінцевих положень Закону №1058-ІV  не відповідає  ст. 22 Конституції України. Відтак, доводи позивача про звуження її прав та погіршення становища внаслідок застосування відповідачем при обчисленні пенсії величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є безпідставними.
Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі №1-7/99 зазначив, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3  Прикінцевих положень Закону №1058, що виключає зворотну дію закону в часі.
Ці норми не було визнано неконституційними, а отже у відповідача були відсутні підстави не застосовувати їх при перерахунку пенсії позивачу.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що під час перерахунку пенсії з 01.10.2017 з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відповідач діяв правомірно.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 по справі №822/3781/17, від 12.11.2020 по справі № 260/401/19.
Відтак, доводи позивача про звуження його прав та погіршення становища, внаслідок застосування відповідачем при обчисленні пенсії величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% є безпідставними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
За таких обставин, оцінивши зібрані докази у сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову з наведених вище підстав.
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 460/73/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду