Дата документу 05.07.2021 Справа № 313/956/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №313/956/20        Головуючий у 1 інстанції: Нагорний А.О.
Провадження № 22-ц/807/2079/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з січня 2011 року по червень 2019 року з відповідачем перебував у трудових відносинах, працював на посаді машиніста бульдозериста.
Внаслідок тривалого стажу роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищували нормативні значення, під час роботи на бульдозері з зачищення ґрунту для підготовчих та опоряджувальних робіт у ході будівництва об`єктів різного призначення, озеленення території, транспортування ґрунту автомобільними самоскидами, землевозними візками, скреперами і гідро механізованим способом шляхом намивання та відсутності юридичних підстав для переводу мене на іншу роботу за станом здоров`я, він зазнав хронічного професійного захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В.ЛН другого ступеня (J44.8). Захворювання професійне.
Вважав, що відповідач завдав йому моральної шкоди, яка полягає у втраті здоров`я, стан якого погіршується щороку та внаслідок чого він зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання має проблеми з диханням, постійним кашлем з біллю в грудній клітині. Змушений постійно застосовувати медикаментозне лікування, дотримуватись обмеження фізичних навантажень та проходити регулярні медичні огляди за Індивідуальною програмою реабілітації інваліда шляхом стаціонарного лікування в спеціалізованих відділеннях на протязі 2020 – 2022 роки. Через стан здоров`я змінився його життєвий уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації подальшого життя. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав нервово відноситися до оточуючого світу, що суттєво відзначилося на його моральному та психічному стані, а також на моральному стані його родини.
На підставі зазначеного просив стягнути з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на його користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в сумі 150 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в сумі 50 000,00 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на розбіжності в документах щодо трудового стажу позивача, ненадання оцінки умовам за попередніми місцями роботи позивача, приховування позивачем його стану здоров`я, не вчинення будь-яких протиправних дій, недоведеність спричинення моральної шкоди, обов`язок товариства утримати податок на доходи фізичних осіб, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що згідно з карткою працівника при прийнятті на роботу він проходив медични        й огляд та був визнаний здоровим, судом першої інстанції були всебічно та повно з`ясовані обставини справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 травня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходів з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди та наявності підстав для визначення розміру відшкодування 50000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи, зокрема, відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 виданої 08.08.1980 р., підтверджено, що ОСОБА_1 з 13 січня 2011 року по 03 червня 2019 року працював машиністом бульдозеру ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (а.с.9-10).

03 червня 2019 року позивач звільнений з посади машиніста бульдозеру ПрАТ «ЗЗРК» за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію.

Загальний стаж ОСОБА_1 на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» склав 8 років 4 місяця.

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 12 лютого 2020 року та затвердженого заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О. від 13 лютого 2020 року за формою П-4 (далі – Акт розслідування), ОСОБА_1 має хронічне професійне захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В.ЛН другого ступеня (J44.8) (а.с.15-16).

Відповідно до п.18 Акту розслідування причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність на робочому місці машиніста бульдозера ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» шкідливих виробничих факторів: пилу з вмістом діоксиду кремнію кристалічного (2,9 – 3,25%) – 4,4-6,61 мг/куб.м при гранично допустимій концентрації – 4,0 мг/куб.м; пилу рослинного та тваринного походження з домішками діоксиду кремнію (2,07%) – 4,12 мг/куб.м при гранично допустимій концентрації – 4,0 мг/куб.м.

Вищевказані обставини та встановлення професійного характеру захворювання підтверджується також Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) Державної установи «Український науково – дослідний інститут промислової медицини» від 21 січня 2020 року, протокол № 88, Випискою із медичної карти № 80 стаціонарного хворого ОСОБА_1 (форма первинної облікової документації № 027/о) та (а.с.11, 12-13).

Про встановлення ОСОБА_1 діагнозу: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В.ЛН другого ступеня (J44.8), захворювання професійне(отруєння), Державною установою «Український науково – дослідний інститут промислової медицини» повідомлено відповідача листом від 22.01.2020 р. за вих. № 08/21 – 0183 ( а.с.14).

02 березня 2020 року Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) ОСОБА_1 встановлено безстроково ІІІ групу інвалідності за наслідками професійного захворювання, 30% втрати професійної працездатності, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0041495 від 02.03.2020 р. та Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 653325 від 02.03.2020 р., виданих Медико-соціальною експертною комісією, а також пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 від 26.05.2020 р. виданого за видом пенсії: «за віком, 3 гр. трудове каліцтво» ( а.с.19, 20).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності зі втратою професійної працездатності 30%, безстроково, що підтверджується матеріалами справи.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» 50 000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення тридцяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено, у чому саме полягають моральні страждання позивача, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності встановлення третьої групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, свідчить про наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування ним погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» на зазначення різної тривалості стажу роботи позивача в трудовій книжці, Медичному висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) Державної установи «Український науково – дослідний інститут промислової медицини» від 21 січня 2020 року, Акті розслідування від 12 лютого 2020 року не заслуговує на увагу, оскільки тривалість стажу роботи позивача не є предметом дослідження у даній справі, а факт праці позивача на підприємстві не заперечується ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат». 

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом оцінки умовам праці за попередніми місцями роботи позивача, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки згідно з Актом розслідування причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність саме на робочому місці машиніста бульдозера ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» шкідливих виробничих факторів: пилу з вмістом діоксиду кремнію кристалічного (2,9 – 3,25%) – 4,4-6,61 мг/куб.м при гранично допустимій концентрації – 4,0 мг/куб.м; пилу рослинного та тваринного походження з домішками діоксиду кремнію (2,07%) – 4,12 мг/куб.м при гранично допустимій концентрації – 4,0 мг/куб.м.

За приписами п.п. 117, 118 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17 квітня 2019 року, за результатами розслідування комісія складає акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 (далі - акт за формою П-4) згідно з додатком 21. Акт за формою П-4 є документом, в якому зазначаються основні умови, обставини та причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), заходи щодо запобігання розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння) та забезпечення нормалізації умов праці, а також встановлюються особи, які не виконали відповідні вимоги законодавства. Акт підписується головою та всіма членами комісії з розслідування. У разі незгоди із змістом акта член комісії з розслідування підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово, підписує та додає до акта як його невід`ємну частину.

Директор з охорони праці ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» Бодосов Ю.М., заступник голови первинної організації профспілки металургів та гірників України на ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат» Борисенко Ю.Г., які входили до складу комісії з розслідування підписали Акт розслідування без зауважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що покладання судом першої інстанції на товариство обов`язку щодо сплати податку не за рахунок платника податку, а за рахунок податкового агенту, є самовільним збільшенням позовних вимог, є неприйнятними, оскільки суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника розраховуються без віднімання сум податків і зборів. 

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 05 липня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова