ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7414/21 Справа № 202/3435/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ісаєва Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства “А-Банк” про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію, - 

В С Т А Н О В И В: 

       У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цивільним позовом, який мотивує тим, що на її заяву від 21.06.2018 року та адвокатські запити від 09.10.2019 року та 18.02.2020 року з вимогою про надання довідки про доходи позивача за період роботи в ЗАТ "Український кредитний банк" в період з 1993 по 2001 роки, відповідачем АТ "А-Банк" було відмовлено у наданні необхідної інформації. 
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "А-Банк" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію, відмовлено.
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ “А-Банк” про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даного позову віднесений до розгляду справ у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
       Зазначив, що частиною третьою статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
       Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки вони не відповідають нормам процесуального права.
       Як вбачається з матеріалів справи, до районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до банку, в якій ставляться вимоги про зобов`язання банку надати позивачці, як колишньому працівнику банку, довідку про її доходи за певний період.
       Так, у ст. 13 ЗУ “Про доступ до публічної інформації”, визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема: 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
       До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти Господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
       Таким чином, відповідач не має ніякого відношення до розпорядників публічної інформації відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки позивачка не запитувала у банку інформацію, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідну інформацію); інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту чи інші інформацію, що визначена в ч.2 ст.13 вказаного Закону і яка знаходиться у осіб, що прирівнюються до розпорядників інформації.
       Між тим, в ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
       Визначальні ознаки приватно-правових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.
       Позивачка зверталася з позовною заявою до відповідача, яку обґрунтовувала безпідставним порушенням останнім її особистого немайнового права на інформацію про свої доходи в період роботи у відповідача в порядку ст. 49 Кодексу законів про працю України та відповідно до положень статті 5 Закону України «Про інформацію», яка визначає право кожного на отримання інформації, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у даній справі має приватно-правовий характер, а відповідач не має статусу розпорядника інформації в розумінні ЗУ «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з чим спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
       За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що розгляд даної справи належить до юрисдикції адміністративного суду є помилковим, необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства України.
       Суд першої інстанції постановив ухвалу без належного врахування обставин, що мають значення для справи, невірно застосував положення процесуального закону.
       За таких обставин ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскільки, при постановленні оскаржуваної ухвали суд порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року — скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко