ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 204/1129/21(2-а/204/27/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2021, ухвалене суддею  Приваліхіною А.І., по справі за позовом   ОСОБА_1 до  інспектора з паркування Нарядька Д.С. та Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

в с т а н о в и В:

            У лютому  2021 року позивач звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська до інспектора з паркування Нарядька Д.С. та Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, із вимогою про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2021 адміністративний позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської подала  апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення , яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує на те, що вищевказані висновки суду є помилковими, адже порушення позивачем правил    паркування було зафіксоване    ним за допомогою фотофіксації, відповідно до вимог ст.ст.14-2,  279-1 КУпАП, тому надані ним фотознімки є належним та допустимим доказом.    
Крім того, відповідач зазначив, що позивач припаркував транспортний засіб прямо на тратуарі, чим створив суттєву перешкоду, саме, для руху пішоходів.  
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, 05 лютого 2021 року о 12 годині 25 хвилин позивачем припарковано транспортний засіб Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1 , по вул. Будівельників, буд. 14 у м. Дніпрі. 05 лютого 2021 року відповідачем відносно позивача складено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД № 00310264 про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за порушення позивачем п. п. «д» пункту 15.10 розділу 15  ПДР  та накладення штраф у розмірі 510 гривень. Відповідно до вказаного повідомлення, інспектором зафіксовано порушення правил запинки, стоянки, паркування транспортного засобу Mitsubishi, державний номер НОМЕР_1  , відповідальність за яке передбачена ч. 3  ст. 122 КУпАП, п. 15.10 (д)  ПДР.
Відповідно до  статті 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Положеннями частини першої      статті 122 КУпАП  передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Згідно      статті 245 КУпАП  завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП     визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини      КУпАП     сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.
Відповідно до      статті 283 КУпАП     постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Разом з тим, як зазначено у спірній постанові та апеляційній скарзі, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. п. 15.10 (д)      ПДР     України, оскільки було здійснено стоянку у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів .
При цьому, п. 15.10      ПДР     України встановлюється заборона стоянки:
a) у місцях, де заборонена зупинка;б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;є) на газонах.
Згідно з п. 15.9      ПДР     України зупинка забороняється:
a) на залізничних переїздах;
б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);
в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;
г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;
ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;
д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;
е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;
є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;
ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;
з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;
и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Враховуючи зазначені положення, такі дають підстави дійти висновку, що  ПДР  України не передбачено заборону зупинки на тротуарі, що не створює перешкод для руху пішоходів.
Колегія суддів зазначає, що  відповідно  фотознімків, розміщених на сайті lpkp.dniprorada.gov.ua та доданих до матеріалів справи, вбачається, що за вказаною адресою відсутні паркувальні місця для транспортних засобів та обочина. Крім того, місце вчинення правопорушення - це територія двору будинку 14 по вул.Будівельників у м.Дніпро , яка, у розумінні п. 1.10  ПДР, є житловою зоною, а тому на такій території діють вимоги розділу 26  ПДР, що спростовує доводи відповідача про створення позивачем суттєвих перешкод для руху пішоходів. 
Оскільки, припаркований позивачем на тротуарі транспортний засіб, з урахуванням вимог п. 26.1  ПДР, не утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних, спеціальних чи будь-яких інших транспортних засобів, суд доходить висновку про неповне з`ясування відповідачем обставин справи, що призвело до невірної кваліфікації дій позивача, та, як наслідок, до необґрунтованого притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до  ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.
Керуючись ст. ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

               ПОСТАНОВИВ:
                    
Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради  -залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2021- залишити без змін. 
                  Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова