ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року	Львів	Справа № 260/2612/20 пров. № А/857/5678/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Кардаш В.В.,  
представника позивача                                           Повідайчика О.І.,   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року (прийняте у м. Ужгород суддею Скраль Т.В.; складене у повному обсязі 01 березня 2021 року) в адміністративній справі № 260/2612/20 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

                                                         В С Т А Н О В И В :

У липня 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) через свого уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати прийняте Головним управлінням ДПС в Закарпатській області (далі - ГУ ДПС в Закарпатській області) податкове повідомлення - рішення від 13 липня 2020 року № 0001343201.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що впродовж останніх років він здійснював підприємницьку діяльність особисто, не наймаючи робочу силу та не проводив підприємницької діяльності в нежитловому приміщенні за своїм місцем проживання, зокрема торгівлі з початку введення карантину. Тому є незрозумілим, чому перевірка проведена в присутності сторонньої особи, яка не має жодного відношення до його підприємницької діяльності й ніколи не була його працівником. Оскільки перевірка була проведена за його відсутності (уповноваженої особи), така є протиправною та не може створювати правових наслідків. Також, в наказі відсутні відомості про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог цільового законодавства, а тому стверджує про безпідставність зазначеного наказу, що має наслідком його протиправність; жоден із цих документів не був пред`явлений позивачу; також у ньому відсутня дата початку перевірки; наказ не скріплений печаткою, що в силу приписів пункту 81.1 статті 81 ПК України тягне за собою його недійсність. З огляду на викладене, відповідач не мав законних підстав для проведення фактичної перевірки позивача, а останній мав право не допустити такого до перевірки. 
Стверджує, що жодних фактичних перевірок ФОП ОСОБА_1 працівники ДПС не проводили, ніяких відомостей про складання вказаного акта, який був підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені позивач не має. Зазначає, що у вказаний в акті перевірки період працівників відповідача у нього не було, ніяких актів вони за його місцезнаходження (діяльності) не складали та на підпис чи ознайомлення йому не подавали. Зауважує, що акт перевірки не містить дати його складення, а його номер 0002027 є відмінним від зазначеного в оскаржуваному повідомленні-рішенні. Також відповідач проігнорував заяву його представника про відкладення розгляду матеріалів перевірки (вирішення питань застосування фінансових санкцій, складання протоколів тощо) на термін після закінчення карантину, внаслідок чого рішення про застосування санкцій прийнято без його участі, з порушенням його права на захист законних інтересів і прав та негласно.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ФОП ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу через свого уповноваженого представника ОСОБА_2 . Вважає, що при розгляді справи суд допустим порушення норм процесуального закону, неправильно застосував норми матеріального права, проігнорував правову позицію об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, неправильно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити. Також просив скасувати протокольну ухвалу суду від 17.02.2021, якою було відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про залишення без уваги поданих відповідачем доказів суду без направлення/надсилання їх позивачу та не досліджувати при апеляційному розгляді докази, надані відповідачем з відзивом на позовну заяву відповідно до частини дев`ятої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовав загалом тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви. Крім того, зауважив, що заява ОСОБА_3 була несвоєчасно надіслана до суду, проте суд не врахував при її дослідженні вимог частини дев`ятої статті 79 КАС України. Суд першої інстанції не врахував, що направлення на проведення перевірки не були надіслані (направлені) позивачу; що акт перевірки складався без повідомлення та відома позивача, який взагалі не був обізнаний про час, місце та факт складання цього акта, йому не надався акт для підпису, а зразу був складений акт відмови від його підписання; що розгляд акта було проведено без участі позивача, через що останній був позбавлений можливості захисту своїх прав та законних інтересів; що наказ не був оформлений згідно з вимогами законодавства. Допущені порушення при проведенні перевірки свідчать про її протиправність, а відтак вона не може створювати правових наслідків. Суд також не взяв до уваги, що факт порушення не підтверджений належними та допустими доказами, при тому, що позивачу не було надіслано жодного доказу, що тягне для них наслідки, передбачені частиною дев`ятою статті 79 КАС України, а свідки є заінтересованими особами.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, ГУ ДПС у Закарпатській області вважає необґрунтованими. Вказав, що окремі дефекти копії витягу наказу про призначення перевірки не можуть мати вирішального значення, позаяк видання такого наказу є способом реалізації відповідачем владних управлінських функцій, недотримання якого не спростовує доводи податкового органу щодо правомірності наказу, при тому, що додаток до наказу є невід`ємною частиною останнього, витяг з нього містить необхідні відомості, не зазначені в тексті самого наказу, а копія наказу засвідчена з дотриманням законодавства. Під час проведення перевірки продавець ОСОБА_4 поставила підпис про те, що вона ознайомлена з документами на проведення перевірки та отримання копій. У ході перевірки були виявлені порушення порядку зберігання алкогольних напоїв, а відтак ГУ ДПС у Закарпатській області правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції до ФОП ОСОБА_1 . Тому просило у задоволенні апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. 
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 21 травня 2020 року ОСОБА_3 подав на ім`я начальника ГУ ДПС заяву про те, що за адресою АДРЕСА_1 здійснюють підприємницьку діяльність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , де продають алкоголь та сигарети без касового апарату та без ліцензії. Просить провести перевірку та надати відповідь (а.с. 48).

Наказом ГУ ДПС у Закарпатській області № 528 від 05 червня 2020 р. «Про проведення фактичних перевірок», відповідно до підпункту 20.1.10 пункту-20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України наказано провести у червні 2020 року фактичні перевірки згідно переліку (в додатку), в якому зокрема вказано і ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 (а.с. 9 - 10).
05 червня 2020 р. ГУ ДПС у Закарпатській області видало направлення № 966/32-01 та № 967/32-01 про проведення з 09 червня 2020 року фактичної перевірки тривалістю 10 діб ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 (а.с. 49 - 50).

09 червня 2020 р. продавцю ОСОБА_4 були надані направлення від 05 червня 2020 р. №№ 966 та 967 та вручено наказ від 05 червня 2020 р. № 528 про проведення фактичної перевірки, на підставі яких ГУ ДПС у Закарпатській області провело перевірку, про що 17 червня 2020 р. склало акт № 0329/07/16/32/ НОМЕР_1 (бланк № 000202) (а.с. 12 - 13).
Під час перевірки встановлено порушення вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального». У зв`язку з відмовою платника податків від підписання акта про результати фактичної перевірки було складено відповідний акт.
А 17 червня 2020 року ГУ ДПС у Закарпатській області надіслало позивачу поштою примірник акта фактичної перевірки (бланк № 000202) (а.с. 11).

На підставі вказаного акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС у Закарпатській області 13 липня 2020 р. прийняло податкове повідомлення-рішення № 0001343201, яким щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 17 000 грн за платежем «адмін. штрафи та штрафна санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних. напоїв тютюну (код платежу 21081500)» (а.с. 21).

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що під час розгляду справи судом не встановлено, що інспектори здійснювали перевірку без наявності для цього правових підстав, а тому окремі дефекти наказу про призначення перевірки не спростовують встановлених судом обставин справи та не можуть бути достатньою та єдиною підставою для визнання таких дій протиправними. 
З урахуванням викладеного, податковий орган мав законні підстави для проведення фактичної перевірки позивача, а наказ про проведення фактичної перевірки прийнято обґрунтовано, згідно з нормами чинного законодавства.
Також, матеріалами справи підтверджено, що посадові особи ГУ ДПС у Закарпатській області до проведення фактичної перевірки були допущені, позаяк продавець ОСОБА_4 ознайомилась з направленнями на перевірку, отримала копію наказу, про що власноруч зазначила у направленнях.
Зважаючи на викладене, а також на те, що перевіркою встановлено факт зберігання ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 алкогольних напоїв без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та без довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та/чи тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігань, відповідач правомірно застосував до позивача штраф у розмірі 17 000 грн, а відтак податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Закарпатській області від 13 липня 2020 року № 0001343201 не підлягає скасуванню, як протиправне.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Функції контролюючих органів визначені статтею 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України); а згідно із підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 цієї статті контролюючі органи виконують такі функції, зокрема: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу (зокрема податкові органи), мають право:
- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;
- здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Крім того, відповідно до приписів частини першої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Податковий контроль, згідно із пунктом 61.1 статті 61 ПК України, - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювавня обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль відповідно здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Згідно з пунктами 75.1, 75.3 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами статті 80 ПК України, яка визначає порядок проведення фактичної перевірки, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1).
Відповідно до підпункту 80.2 цієї статті фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5).
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7).
Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (пункт 80.9).
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10).

Відповідно до вимог статті 81 ПК України, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки (пункт 81.1).
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку) (абзац другий пункту 81.3).

Враховуючи зазначені норми законодавства та викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що фактична перевірка позивача була проведена за наявності для цього підстав, у встановленому законодавством порядку та з дотриманням умов, порядку допуску посадових осіб відповідача до її проведення та самого порядку її проведення. 

Зокрема, як уже було зазначено вище, підставою для видачі наказу слугувала заява ОСОБА_3 від 21 травня 2020 року про те, що позивач та його дружина за місцем здійснення підприємницької діяльності продають алкоголь та сигарети без касового апарата та без ліцензії (а.с. 48).
Особі, яка здійснювала розрахункові операції, (продавцю) ОСОБА_4 , яка також є дружиною позивача, були пред`явлені визначені статтею 81 ПК України документи, про що остання власноручно вказала у направленні на проведення перевірки, фактично допустивши посадових осіб відповідача до проведення перевірки, і що давало останнім право приступити до проведення фактичної перевірки; при тому, що завірення копії наказу печаткою, як і незазначення в ньому дати початку перевірки не суперечить нормам законодавства і згідно з цими нормами не тягне за собою його недійсність.

Відповідно до пунктів 86.1, 86.5, 86.7, 86.8 статті 86 ПК України, яка регулює питання оформлення результатів перевірок, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Строк складення акту (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акту (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акту (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

Як уже було зазначено, за результатами перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області 17 червня 2020 р. склало акт № 0329/07/16/32/ НОМЕР_1 (бланк № 000202). У зв`язку з відмовою платника податків від підписання акта про результати фактичної перевірки було складено відповідний акт, а примірник акта фактичної перевірки № 000202 було надіслано позивачу поштою.

Проведеною фактичною перевіркою магазину за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено факт зберігання алкогольних напоїв, а саме: 23 пляшки           пива «Закарпатське», ємк. 0,5 л, вміст спирту 4,4 % об., на суму 345 грн; 5 пляшок пива «Перша приватна броварня»,ємк. 0,4 л, вміст спирту 4,8 % об., на суму 70 грн; 6 пляшок горілки «Прайм», ємк. 0,5 л, вміст спирту 40 % об., на суму 570 грн; 4 пляшки горілки «Житник», ємк. 0,5 л, вміст спирту 40 % об., на суму 445 грн; 1 пляшка коньяку коняк «Оквін», 3 зірки, ємк. 0,5 л, вміст спирту 40 % об., на суму 130 грн; 1 пляшка коньяку «Марсель», 3 зірки, ємк. 0,5  л, вміст спирту 40 % об., на суму 130,0 грн; загальна сума вказаних алкогольних напоїв 1690 грн.
При цьому, до перевірки не було надано як ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, так і довідку про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та/чи тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання, за адресою вказаного магазину.

Зазначені обставини також підтвердили допитані як свідки посадові особи відповідача, які здійснювали вказану перевірку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які також вказали, що продавець ОСОБА_4 до перевірки їх допустила, надала дозвіл на фотофіксацію; до чоловіка вона не могла додзвонитися. Пізніше, під час проведення фактичної перевірки в магазин прибув ОСОБА_1 , який кричав та не давав завершити перевірку, а відтак акт перевірки дописували поза межами магазину; складські приміщення там відсутні. Об`єкт був відчинений; приміщення є магазином із кафетерієм, є тераса; на барній стійці та холодильнику були алкогольні напої.
Суд також викликав для допиту як свідка продавця ОСОБА_4 , проте остання подала до суду заяву про неможливість явки до суду та надання показань за станом здоров`я.

Згідно зі статтею 1 Закону № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;
ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;
місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання;
Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
А відповідно до частин другої, п`ятої статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру. 
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на  підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Відповідальність за порушення норм цього Закону встановлена частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, відповідно до якої до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів  у  місцях  зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Згідно з матеріалами справи, на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області 13 липня 2020 року прийняло податкове повідомлення-рішення № 0001343201 відносно ОСОБА_1 , яким застосувало штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 17 000 грн за платежем «адмін. штрафи та штрафна санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алк. напоїв тютюну (код платежу 21081500)» (а.с. 21).

Підсумовучи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час призначення та проведення перевірки відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень, а зважаючи на те, що в ході перевірки виявлено факт зберігання позивачем за адресою: АДРЕСА_1 алкогольних напоїв без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та без довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру місць зберігань, ним правомірно застосовано до позивача штраф у розмірі 17 000 грн у зв`язку з цим, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

З приводу протокольної ухвали суду від 17.02.2021, якою було відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про залишення без уваги поданих відповідачем доказів суду без направлення/надсилання їх позивачу та не дослідувати при апеляційному розгляді докази, надані відповідачем з відзивом на позовну заяву, відповідно до частини дев`ятої статті 79 КАС України колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що доказом надсилання позивачу відзиву на позовну заяву є квитанція «Укрпошти», а докази є додатками до вказаного відзиву, відтак вважає доведеним, що докази були надіслані позивачу, а тому відсутні підстави для визнання протиправною та скасування вказаної ухвали, як і залишення долучених до відзиву на позовну заяву доказів без уваги відповідно до частини дев`ятої статті 79 КАС України. При цьому колегія суддів критично оцінює доводи позивача ще й тому, що про зазначені обставини ним було заявлено суду лише через п`ять місяців після отримання відзиву на позовну заяву.
Немає підстав вважати, що заява ОСОБА_3 була несвоєчасно надіслана до суду, позаяк така була додатком до відзиву на позовну заяву.
Направлення на проведення перевірки були пред`явлені продавцю ОСОБА_4 , також їй було вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки, що підтверджено її підписами на направленні, а акт перевірки складався в її присутності, що узгоджується з приписами статті 86 ПК України. Разом з тим, копія наказу чи направлення про проведення фактичної перевірки завчасно платнику податків не надсилаються і про проведення фактичної перевірки він завчасно не повідомляється, що випливає із самої суті фактичної перевірки. Крім того, згідно з матеріалами справи, продавець ОСОБА_4 намагалася дозвонитися до позивача (який також є її чоловіком), проте не змогла.
Також законодавством не передбачено повідомлення платника податків про дату прийняття податкового повідомлення-рішення та участь при розгляді платника, позаяк така процедура пов`язується із наданням пояснень в ході перевірки, заперечень на акт перевірки та адміністративним оскарженням податкового повідомлення-рішення.
З приводу покликання позивача на те, що відповідач проігнорував заяву його представника про відкладення розгляду матеріалів перевірки на термін після закінчення карантику, колегія суддів зазначає, що таке відкладення суперечить приписами пункту 86.8 статті 86 ПК України, якою визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки. 
Крім того, позивач у вказаний строк міг подати відповідні письмові пояснення чи заперечення щодо проведеної перевірки та виявлених в її ході порушень.
Щодо покликань апелянта на те, що свідки є заінтересованими особами, колегія суддів зазначає, що показання свідків узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, а відтак відсутні підстави для неврахування цих показань.

З приводу того, що номер акта перевірки 0002027 є відмінним від зазначеного в оскаржуваному повідомленні-рішенні, колегія суддів зазначає, що вказаний номер є номером бланку, а номером акта перевірки є його реєстраційний номер в органі ДПС.

За приписами статей 76, 77, 90 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, враховуючи досліджені судом докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі належним чином підтверджують факт вчиненого порушення.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують, тому колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для його детального аналізу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в адміністративній справі № 260/2612/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 05 липня 2021 року.