П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2608/20	

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 13.10.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення   Миколаївського окружного адміністративного суду   від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом   військової частини НОМЕР_1 до   Центрального відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними, скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:
03.07.2020р. військова частина НОМЕР_1 (надалі - в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом Центрального відділу виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі – ЦВВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) про визнання дій протиправними щодо відкриття виконавчого провадження №61987662; скасування постанови від 06.05.2020р. про відкриття виконавчого провадження №61987662, від 10.06.2020р. про стягнення виконавчого збору, від 10.06.2020р. про накладення штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконавче провадження №61987662 відкрито відповідачем з порушенням вимог  Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII  (надалі - Закон № 1404-VIII) та  Конституції України, а стягнення коштів за рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. у справі № 400/2132/19 має здійснюватись відповідними органами Державної казначейської служби України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. у справі №400/2132/19 зобов`язано в/ч НОМЕР_1  нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 22.08.2017р.
24.03.2020р. Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 400/2132/19 видано виконавчий лист.
Постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження від 06.05.2020р. ВП №61987662 з примусового виконання виконавчого листа від 24.03.2020р. у справі № 400/2132/19. /а.с.8/
Постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) змінено (доповнено) реєстраційні дані від 10.06.2020р. ВП №61987662, відповідно до якої внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість № ВД: 400/3132/19 зазначити № ВД: 400/2132/19. /а.с.14/
Постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.06.2020р. у ВП №61987662 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 18892грн. /а.с.15/
Постановою державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.06.2020р. у ВП №61987662 накладено штраф у розмірі 5100грн. /а.с.16/
Не погоджуючись з постановами державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2020р. та стягнення виконавчого збору та накладення штрафу у ВП №61987662, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).
У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»).
Аналогічне положення закріплено в ч.1 ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого  примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст.176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст.51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.  Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. у справі №400/2132/19 зобов`язано в/ч НОМЕР_1  нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 22.08.2017р.
Таким чином, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. підлягає  виконанню в порядку Закону України «Про виконавче провадження» та органам, вищезазначеними Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо посилань апелянта на обов`язок виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.09.2019р. у справі №400/2132/19, органом Держказначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845 (надалі – Порядок №845), колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215, Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно п.3 вищезазначеного положення основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів;  2) внесення на розгляд міністра фінансів України пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.
Пунктом 9 вищезазначеного положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
За правилами Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
За положеннями Порядку №845 безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.
Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.
Відповідно до положень п.15 Порядку №845 дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2018р. у справі №905/2087/17; від 27.02.2019р. у справі №913/355/15.
Окремо слід зазначити, що органу Держказначейства не надано повноважень щодо здійснення нарахування та перевірки правильності нарахування стягувачами або боржниками сум коштів для стягнення, що були предметом розгляду в судах.
Орган Держказначейства в межах відповідних бюджетних призначень вправі тільки стягнути визначені у судовому рішенні кошти шляхом їх списання з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду і можливе тільки у разі стягнення коштів з боржника-державного органу.
Таким чином, доводи в/ч НОМЕР_1 не ґрунтуються на вимогах законодавства та є безпідставними, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог.
З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому в порядку ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.
Керуючись   ст.ст. 311, 315,   316,   321,   322,   325,   329   КАС  України,   -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду   від   13 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.