ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 705/1604/17		
Провадження № 22-ц/821/1621/21		
Категорія: 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року (ухваленого в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Годік Л.С.) по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

10 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що позивачка ОСОБА_1 з 29 листопада 2008 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачка вказує, що з травня 2016 року шлюбне життя сторін не склалось і вони з чоловіком живуть окремо. Дочка живе разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.
В зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом та просила суд постановити рішення, яким стягнути з  ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року позовну заяву – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття, починаючи з 10 квітня 2017 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, з урахуванням вимог діючого законодавства, наданих сторонами письмових доказів, а також беручи до уваги інтереси дитини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 20 липня 2021 року  ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року в частині встановленого розміру аліментів 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно на утримання дочки ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів в межах розміру заробітку відповідача. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при визначенні конкретного розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини, помилково не було враховано, що відповідач має на утриманні ще одну дитину, яка так само потребує матеріальної допомоги.
Крім того, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, заробіток відповідача ОСОБА_2 є недостатнім для сплати аліментів на доньку у розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 03 вересня 2021 року, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що доводи, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, суперечать наявним по справі доказам, просить подану ним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене Уманським міськрайонним судом Черкаської області рішення від 15 червня 2021 року – залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Сторони по справі -  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  з 29 листопада 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 2)
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1  від 14 лютого 2014 року,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 ; батьками дитини є сторони по справі (а.с. 3).
Після розірвання шлюбу, дочка залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Ст. 51 Конституції України ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.
Згідно із частиною статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом ВСУ в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Оскільки сторони по справі добровільно не домовились про матеріальне утримання дитини, кошти на утримання дитини - ОСОБА_4 (аліменти) присуджує суд.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим  ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути  меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі аліментів – 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів - 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, правильно врахував  як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, так і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, прийняв до уваги те, що відповідач перебуває в іншому шлюбі, від якого має малолітню дитину – ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також всі інші, передбачені статтею 182 СК України обставини, що мають істотне значення і які повинні бути обов`язково враховані судом при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів. 
Є безпідставнимидоводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції при визначенні розміру стягуваних аліментів не врахував, що відповідач перебуває в іншому шлюбі та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 – ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відсутність сталого доходу, що впливає на його матеріальний стан та спроможність ОСОБА_2 сплачувати аліменти на дочку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи з наступного.
Посилання ОСОБА_2 про зміну сімейного стану позивача, а також народження  ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини – ОСОБА_6 , не є безумовною підставою, яка б впливала на визначення розміру аліментів, оскільки саме матеріальне становище батька може бути підставою для визначення конкретного розміру аліментів.
Проте, ОСОБА_2 як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження зміни свого матеріального стану у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, не надано.
Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).
Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір аліментів враховує вимоги сімейного законодавства, відповідає критеріям розумності, справедливості і враховує інтереси дитини, на користь якої стягуються аліменти.
Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі  ОСОБА_2 доводами  не вбачає, оскільки  доводи поданої скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 червня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/текст постанови суду виготовлений 07 вересня 2021 року/