ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року	Львів	Справа № 1340/5112/18 пров. № А/857/3759/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Кузьмича С.М. та Бруновської Н.В.,
з участю секретаря судового засідання -           Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2019р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській обл. до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи з податку на доходи фізичних осіб та військового збору (суддя суду І інстанції: Карп`як О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 06.02.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 06.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

01.11.2018р. позивач Головне управління /ГУ/ ДФС у Львівській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача фізичної особи ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету суму податкового боргу в розмірі 81434 грн. 46 коп. (а.с.5-7).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2020р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в дохід державного бюджету податковий борг в розмірі 81434 грн. 46 коп. (а.с.34-37).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила представник адвокат Дмитришин М.П., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.48-51).
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що розгляд справи відбувся за неналежного повідомлення відповідача, оскільки будь-яких процесуальних документів за місцем реєстрації ОСОБА_1 не надходило.
Із згрупованого списку № 2312 поштових відправлень вбачається, що позивач направляв відповідачу документи на адресу: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 не був зареєстрований та не проживав. Враховуючи помилку, допущену позивачем із зазначенням невірної адреси відповідача, податкові повідомлення-рішення № 0082591311 від 28.02.2018р. та № 00830313111 від 28.02.2018р., а також податкова вимога № 47043-17 від 02.05.2018р., вважаються такими, що не вручені платнику податків.
Про вищезазначені податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу відповідачу стало відомо 12.02.2020р. при ознайомленні з матеріалами даної справи. На адресу ОСОБА_1 такі не надходили і ним не отримувались, відтак вважати податкові повідомлення-рішення № 0082591311 від 28.02.2018р. та № 00830313111 від 28.02.2018р. узгодженими в суду не було жодних правових підстав. 

Ухвалою апеляційного суду від 12.08.2020р. було зупинено апеляційне провадження до вирішення справи № 380/2377/20, в якій відповідач ОСОБА_1 оскаржив податкові повідомлення-рішення № 0082591311 від 28.02.2018р., № 00830313111 від 28.02.2018р. та податкову вимогу № 47043-17 від 02.05.2018р., на підставі яких виник спірний податковий борг (а.с.88-89).

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 14.06.2021р. поновлено провадження за клопотанням ГУ ДПС у Львівській обл. у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 380/2377/20 (а.с.106-107).

Позивачем ГУ ДПС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.92-93).

По причині реорганізації ГУ ДФС у Львівській обл. судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну позивача його правонаступником - ГУ ДПС у Львівській обл. (а.с.113-114).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

          Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами ПК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).
Право контролюючих органів на звернення до суду з позовом щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини передбачене пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України.
Згідно п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 вказаної статті).
За правилами п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового боргу відповідача складає 81434 грн. 46 коп. 
Вказаний борг виник внаслідок несплати суми грошових зобов`язань по таких податках:
податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ в розмірі 75170 грн. 26 коп. - згідно податкового повідомлення-рішення № 0082591311 від 28.02.2018р. на суму 69041 грн. 63 коп. (55233 грн. 30 коп. за основним платежем та 13808 грн. 33 коп. за штрафними санкціями), винесеного на підставі Акту про результати перевірки № 357/13-01-13-11/2359613430 від 13.02.2018р., та нарахованої пені відповідно до відомостей облікової картки платника податку на суму 6128 грн. 63 коп.;
з військовому збору - в розмірі 6264 грн. 20 коп. відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0083031311 від 28.02.2018р. на суму 5753 грн. 48 коп. (4602 грн. 78 коп. за основним платежем та 1150 грн. 70 коп. за штрафними санкціями), винесеного на підставі Акту про результати перевірки № 357/13-01-13-11/ НОМЕР_1 від 13.02.2018р., та нарахованої пені відповідно до відомостей облікової картки платника податку на суму 510 грн. 72 коп. (а.с.15-18).

Також зверненню до суду із згаданим позовом передувало скерування на адресу відповідача податкової вимоги № 47043-17 від 02.05.2018р., згідно якої сума податкового боргу станом на 01.05.2018р. становить 81434 грн. 46 коп. (а.с.20).
Оскільки вжиті податковим органом заходи не призвели до погашення платником податків вказаного боргу, тому ГУ ДПС у Львівській обл. звернулося із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Із змісту заявленого ГУ ДПС у Львівській обл. позову слідує, що його предметом є стягнення з відповідача ОСОБА_1 податкового боргу в загальному розмірі 81434 грн. 46 коп.
За таких обставин під час розгляду справи суд повинен перевірити підстави та періоди виникнення вказаної заборгованості, правильність обчислення суми боргу, наявність або відсутність платежів в рахунок погашення цієї суми (повного чи часткового), а також з`ясувати та зазначити у своєму рішенні, із яких сум складається цей борг та на підставі яких документів відповідач повинен його сплачувати. При цьому, належить витребувати і дослідити зазначені документи, навівши в рішенні суму кожного платежу, граничний строк сплати податкового зобов`язання і суму штрафу за порушення цього строку.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є податковим боргом.
Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Згідно з пп.«е» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
За змістом п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно облікових даних ГУ ДПС у Львівській обл. станом на 12.09.2018р. за відповідачем ОСОБА_1 обліковується непогашений податковий борг в загальному розмірі 81434 грн. 46 коп., в тому числі:
по ПДФО – 75170 грн. 26 коп. (недоїмка – 55233 грн. 30 коп., штрафні санкції – 13808 грн. 33 коп., пеня – 6128 грн. 63 коп.);
з військового збору – 6264 грн. 20 коп. (недоїмка – 4602 грн. 78 коп., штрафні санкції – 1150 грн. 70 коп., пеня – 510 грн. 72 коп.).
Розмір податкового боргу стверджується довідкою про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а.с.13), даними облікової картки платника податків по вказаних платежах (а.с.14).

Розглядуваний податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем як фізичною особою наступних грошових зобов`язань:
з ПДФО - згідно податкового повідомлення-рішення № 0082591311 від 28.02.2018р. в сумі 69041 грн. 63 коп., в т.ч. 55233 грн. 30 коп. податкового зобов`язання, 13808 грн. 33 коп. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.17).
з військового збору - згідно податкового повідомлення-рішення № 0083031311 від 28.02.2018р. в сумі 5753 грн. 48 коп., в т.ч. 4602 грн. 78 коп. податкового зобов`язання, 1150 грн. 70 коп. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.18).
Вказані податкові повідомлення-рішення винесені за результатами проведення документальної позапланової невизної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету ПДФО ОСОБА_1 за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., які відображені в Акті перевірки № 357/13-01-13-11/ НОМЕР_1 від 13.02.2018р. (а.с.15-16).

          З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на адресу відповідача податкову вимогу № 47043-17 від 02.05.2018р. на суму 81434 грн. 46 коп., яка не вручена адресатові по причині закінчення встановленого строку зберігання (а.с.21).
          Також відповідно до вимог ст.129 ПК України позивачем нараховано пеню в сумі 6128 грн. 63 коп. по ПДФО та 510 грн. 72 коп. по військовому збору.

          Під час судового розгляду справи відповідачем не представлено будь-яких переконливих доказів щодо неправомірності нарахування спірної суми заборгованості, останнім не спростовано правильності нарахування розглядуваної суми боргу.
          Також суду надані докази оскарження в судовому порядку винесених податкових повідомлень-рішень.
          Зокрема, відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2021р. в справі № 380/2377/20, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0082591311 від 28.02.2018р. та № 0083031311 від 28.02.2018р.

Таким чином, при винесенні рішення по справі колегія суддів враховує, що наведені грошові зобов`язання є узгодженими, а відтак останні правомірно покладені в основу визначення податкового боргу платника податків.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи в суді першої інстанції не представлено.

          В частині дотримання порядку надсилання спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, що ставить під сумнів узгодженість визначених грошових зобов`язань, колегія суддів враховує наступне.

Стаття 42 ПК України передбачає умови, за дотримання яких кореспонденція від контролюючого органу до платника податків вважається належним чином надісланою, а саме:
якщо кореспонденцію надіслано за належною адресою платника податків, якою є його місцезнаходження та податкова адреса;
якщо поштове відправлення оформлено шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення.
Також стаття 42 ПК України передбачає можливість вручення запиту особисто адресату чи його представнику.
Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацом 6 п.42.4 ст.42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або переважності застосування податковим органом будь-якого із зазначених способів. Вжиття у наведеному законодавчому приписі сполучника «або» вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.
При цьому надіслання у розумінні цієї норми передбачає направлення адресатові (платникові) кореспонденції з повідомленням про вручення. Тобто для факту надіслання достатньою є передача податковим органом відповідного виду поштової кореспонденції на пошту.

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що приписи ПК України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював вручення такого запиту платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.
Слід зазначити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції податкового органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку з настанням негативних для нього наслідків.

Водночас, факт отримання документів платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що документи належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.

Із наданих позивачем доказів слідує, що Акт перевірки, податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були скеровані засобами поштового зв`язку на податкову адресу відповідача – АДРЕСА_1 .
Скерована кореспонденція була повернута за минуванням строків зберігання (акт перевірки- а.с.19 і на звороті, податкові повідомлення-рішення – а.с.94, податкова вимога – а.с.21).

Системний аналіз норм п.п.56.1, 56.17, 56.18 ст.56 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, то визначені в них грошові зобов`язання вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, передбаченого у п.56.3 ст.56 ПК України.
Своєю чергою, останнім днем строку, передбаченого у п.56.3 ст.56 ПК, є десятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

В розглядуваній справи апеляційний суд дослідив доводи відповідача про те, що нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання є неузгодженими з огляду на те, що останній їх не отримував.
При цьому, на переконання колегії суддів, з огляду на приписи ст.42, п.58.3 ст.58 ПК України розглядувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими 05.03.2018р., відтак з цієї дати розпочинається 10-денний строк, передбачений для сплати платником податків відповідних грошових зобов`язань. 
Оскільки відповідачем не було оскаржено у вказаний 10-денний строк в адміністративному чи судовому порядку податкові повідомлення-рішення, сплата податкових зобов`язань не відбулася, тому сума визначених грошових зобов`язань набула статусу узгоджених зобов`язань.
Факт узгодження грошового зобов`язання створює для платника податків обов`язок сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Враховуючи, що після узгодження грошових зобов`язань у відповідача виник обов`язок їх сплатити у встановлені законом строки і за закінченням таких строків узгоджені податкові зобов`язання стали податковим боргом.

По причині подальшого оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, сума визначених грошових зобов`язань набула статусу неузгоджених зобов`язань, однак з моменту набрання законної сили рішення суду в справі № 380/2377/20 остання знову набула статусу узгодженої.
Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, відповідно до вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України у відповідача, починаючи з 15.03.2018р., виник податковий борг.

Окрім цього, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
Фактично спірні правовідносини виникли з участю фізичної особи-громадянина ОСОБА_2 (а не підприємця, суб`єкта господарювання) у зв`язку із виявленим порушенням податкового законодавства щодо декларування сум прощеного (анульованого) кредитором боргу.
В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_2 як фізична особа є належним відповідачем за даним позовом.

          Стосовно правильності визначення податкової адреси відповідача колегія суддів враховує наступне.

          За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС у Львівській обл. за реєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2 (особняк); дата здійснення реєстрації – 27.10.2017р. (а.с.24).
          Водночас, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; дата взяття на облік як суб`єкта господарювання – 10.05.2000р. (а.с.11).

Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. 
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. 
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. 
          Також згідно з пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи – підприємця.
          Із урахуванням наведеного, обов`язок щодо визначення податкової адреси покладено законом на платника податків. Останній зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка визначена останнім податковою адресою та за якою контролюючий орган надсилає адресовану платнику податків кореспонденцію.
          В разі невиконання цього обов`язку платник податків не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції від контролюючого органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку із настанням негативних для нього наслідків.

          Оскільки ОСОБА_1 , починаючи з 27.10.2017р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , жодних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на виникнення спірних правовідносин ним не вносилося, доказів повідомлення податкового органу про зміну місця свого проживання (зміну податкової адреси) ОСОБА_1 не представив, а також з огляду на можливість наявності лише однієї податкової адреси у ОСОБА_1 (як фізичної особи, так і підприємця в силу приписів п.45.1 ст.45 ПК України), тому останню ( АДРЕСА_1 ) податковий орган обґрунтовано вважав дійсною податковою адресою позивача, через що підставно скеровував на неї податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України № 755-IV від 15.05.2013р. «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Відповідно до ч.1 ст.7 цього Закону ЄДР створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з ЄДР.
Статус документів та відомостей, внесених до ЄДР, передбачений ст.10 вказаного Закону. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою стороною.

          Також під час з`ясування питання про вручення/невручення відповідачу податкової вимоги про сплату податкового боргу (саме із врученням податкової вимоги закон пов`язує право контролюючого органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу) колегія суддів виходить з вищевикладених обставин справи.

          Додатково колегія суддів враховує ту обставину, що під час розгляду справи про стягнення податкового боргу відповідачем були оскаржені спірні податкові повідомлення-рішення в судовому порядку, тому питання невручення таких і податкової вимоги по причині зміни місця проживання в розрізі цієї обставини не може слугувати достатньою підставою для віднесення сум грошових зобов`язань до неузгоджених.

          Колегія суддів відхиляє інші доводи апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлений позов підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2019р. в адміністративній справі № 1340/5112/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Н. В. Бруновська  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 15.09.2021р.