П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 522/8826/17	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб - Військової частини НОМЕР_1 , Командування військово-морських сил Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_2 ), Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
В травні 2017 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, яка полягає в невиплаті позивачу 14.11.2016 року компенсації втрати частини грошового доходу в зв`язку з порушенням строків виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення та суми індексації за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно;
- зобов`язати відповідача, на підставі роздавальної відомості №832 за 2016 рік, провести нарахування та виплату позивачу встановленим законодавством України порядком компенсації втрати частини грошового доходу у розмірі 1016767,70 грн. в зв`язку з порушенням строків виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення та суми індексації за період з 30.10.2002 року по 25.07.2017 року включно;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 400 000,00 грн..
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що грошове забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно підлягало виплаті помісячно в хронологічному порядку, починаючи з жовтня 2002 року і закінчуючи липнем 2014 року, проте на виконання постанови суду від 25.07.2014 року у справі №2а-6803/09/1570 цей грошовий дохід фактично був виплачений в листопаді 2016 року, тобто з порушенням строків виплати. Відповідно до чинного законодавства України, Міністерство оборони України було зобов`язано провести виплату грошових коштів компенсаційного характеру в зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
До теперішнього часу Міністерство оборони України не виплатило Позивачу, як військовослужбовцю ЗС України компенсацію втрати ним частини грошового доходу в зв`язку з порушенням термінів виплати йому грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року. Внаслідок такої протиправної бездіяльності порушено його право на отримання грошового забезпечення за даний період в установленому законодавством порядку, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно.
Зобов`язано Міністерство оборони України на підставі роздавальної відомості №832 за листопад 2016 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині та про зміну в частині судового рішення.
В апеляційній скарзі Міністерства оборони України вказується на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі №2а- 6803/09/1570 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року та прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним наказ Міністра оборони України: №799 (по особовому складу) від 13.12.2005 року про увільнення капітана 1 рангу ОСОБА_1 заступника командира морського району - начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Західного морського району ВМС ЗС України від займаної посади та призначення начальником групи 1301 Головного військового представництва МО України.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №500 (по особовому складу) від 20.06.2009 року про відміну як не реалізованого наказу №799 від 13.12.2005 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністра оборони України №666 (по особовому складу) від 17.08.2009 року про звільнення капітана 1 рангу ОСОБА_1 заступника командира району-начальника відділу матеріально-технічного забезпечення управління Західного морського району ВМС ЗС України з військової служби у запас за віком (п.«в» ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Скасовано наказ командира в/ч НОМЕР_3 №519 від 08.10.2009 року (по стройовій частині) про виключення капітана 1 рангу ОСОБА_1 зі списків особового складу Західної військово-морської бази ВМС ЗС України та зняття з усіх видів забезпечення.
Скасовано п.3 наказу №358 від 08.07.2009 року командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) про поновлення у списках особового складу частини та на всіх видах забезпечення капітана 1 рангу ОСОБА_1 та визнано таким, що втратив чинність наказ №723 від 19.12.2005 року.
Поновлено капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 08.10.2009 року на військовій службі на посаді не нижче тієї, яку він обіймав на 29.10.2002 року та яка відповідає військовому званню «капітан 1-го рангу», його освіті, військово-облікової спеціальності, досвіду служби на раніше займаних посадах, щоб ця посада передбачала класну кваліфікацію не нижче «спеціаліст 1 класу» та входила в номенклатуру посад, виконання посадових обов`язків, виконання яких передбачає допуск до державної таємниці не нижче, як по формі 2.
Зобов`язано Міністерство оборони України зарахувати капітану 1 рангу ОСОБА_1 у вислугу років у ЗС України і в строк для присвоєння чергового військового звання період з 08.10.2009 року по 25.07.2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести зміни в записи послужного списку першого екземпляру особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення записів: «з 13.12.2005 року начальник групи ВУС 4728003,1301 Головне військове представництво Міністерства оборони України, наказ Міністерства оборони України від 13.12.2005 №799»; «наказ МОУ від 13.12.2005 №799 скасувати як нереалізований, наказ МО України від 20.06.2009 №500»; «звільнений з військової служби у запас по п. «в» ч.7 (за віком) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», наказ МОУ №666 від 18.08.2009».
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести відповідні зміни в записи послужного списку другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення записів: «з 13.12.2005 року по 17.08.2009 року начальник групи ВУС 4728003,1301 Головне військове представництво МОУ. наказ МОУ від 13.12.2005 №799»; «наказ МОУ від 13.12.2005 №799 скасований як нереалізований, наказ МОУ 20.06.2009 №500»; «Звільнений у запас по ст.26 ч.7 п.«в» (за віком). Направлений на військовий облік в Приморський РВК м. Одеси, наказ МОУ №666 від 17.08.2009 року.».
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком у послужному списку першого та другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 і в «Книзі алфавітного обліку офіцерів управління Західного морського району ВМС ЗС України» зробити записи: «з 16.11.2001 по 30.10.2002 заступник командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення, ВОС 4701002, Управління Західного морського району ВМС України, наказ ГК ВМС ВСУ №0264 від 16.11.2001».
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести відповідні зміни в записи послужного списку першого та другого екземплярів особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення запису: «з 16.11.2001 по 13.12.2005 року заступник командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення, ВОС 4701002, Управління Західного морського району ВМС України, наказ ГК ВМС ВСУ №0264 від 16.11.2001».
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року, встановлене ст.9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виходячи з грошового забезпечення, яке підлягає виплаті ОСОБА_1 як військовослужбовцю у відповідності з діючим законодавством, в склад якого входить: посадовий оклад, оклад по військовому званню; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію); одноразові додаткові види грошового забезпечення та з урахуванням того, що на 29.10.2002 року ОСОБА_1 займав посаду «заступника командира морського району-начальник відділу матеріально-технічного забезпечення управління Західного морського району ВМС ЗС України з посадовим окладом - 182 грн., мав допуск до державної таємниці по формі 2 і отримував надбавку за роботу з таємними документами (15%), мав класну кваліфікацію - спеціаліста 1 класу» і отримував надбавку за кваліфікацію.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як компенсацію за невикористані ним календарні дні основної відпустки за 2003-2014 роки, які йому, як військовослужбовцю були зобов`язані надати відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в період 30.10.2002 року по 25.07.2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як винагороду за довгострокову безперервну військову службу, визначену постановою КМ України №452 від 06.04.1998 року за 35 років (в 2006 році) та 40 років (в 2011 році).
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти як компенсацію за речове майно, яке підлягає видачі йому, як капітану 1 рангу, виходячи з норм забезпечення речовим майном, установленим діючим на той час законодавством України за період з 30.10.2002 року до 25.07.2014 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України провести у відповідності до діючого законодавства України індексацію грошових коштів на час виплати ОСОБА_1 грошей за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди - 125000 грн..
Зобов`язано Міністерство оборони України встановленим порядком внести зміни в записи послужного списку першого екземпляру особової справи капітана 1 рангу ОСОБА_1 шляхом виключення запису: «Виключений зі списків особового складу Західної військово- морської бази ВМС ЗС України з 08.10.2009 року. Підлягає направленню на військовий облік в Приморський РВК міста Одеси. Наказ командира Західної військово-морської бази ВМС ЗС України №519 (по стройовий частині) від 08.10.2009».
Зобов`язано Міністерство оборони України внести зміни в записи «Книги алфавітного обліку офіцерського складу», яка станом на 15.11.2011 року, як обліковий документ особового складу, ведеться в Західній військово-морській базі ВМС ЗС України (обліковий №168), шляхом виключення записів стосовно капітана 1 рангу ОСОБА_1 : в графі 4: «Наказом Командуючого ВМС ЗС України від 31.08.2005 року №428 допущено до виконання обов`язків по вакантній посаді - старшого офіцера соціального психолога відділення гуманітарних питань управління Західної військово-морської бази (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 12.09.2005 №509)»; в графі 10: «Викладач кафедри військової підготовки Одеської державної морської академії. Головнокомандуючий ВМС ЗС України від 14.05.2005 №242. Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 03.06.2005 №336»; «Наказ Головнокомандуючого ВМС ЗС України від 14.05.2005 №242 скасовано, як нереалізований. Наказ Головнокомандуючого ВМС ЗС України від 18.05.2005 №269»; «начальник групи 1301 Головного військового представництва Міністерства оборони України. Наказ Міністра оборони України від 13.12.2005 №799, Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 19.12.2005 №723».
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.
Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду 12.04.2017 року по справі №815/5639/16 встановлено, що наказом Міністра оборони України №150 (по особовому складу) від 05.03.2015 року, який прийнято на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року, скасовано, зокрема, наказ Міністра оборони України №666 від 17.08.2009 року про звільнення з військової служби у запас за п.«в» (за віком) ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» капітана 1 рангу ОСОБА_1 , поновлено позивача на військовій службі з 08.10.2009 року та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
Згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №88 (по стройовій частині) від 14.05.2015 року позивача з 14.05.2015 року зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №93 (по стройовій частині) від 21.05.2015 року позивач вважався таким, що 20.05.2015 року прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.
Наказом Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13.05.2016 року відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за п.«б» (за станом здоров`я) (п.3 Наказу).
14.11.2016 року наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №230 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, знято зі всіх видів грошового забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси. Також вказаним наказом передбачено виплату позивачу грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум за п.12 постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі №2а-6803/09/1570 з урахуванням основних, додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, індексації за цей період на загальну суму 653823,35 грн..
Позивач зазначає, що до теперішнього часу Міністерство оборони України не прийняло відповідного рішення і не вчинило усіх необхідних дій з метою виплати йому передбаченої законодавством компенсації втрати ним частини доходу в зв`язку з порушенням термінів виплати йому грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі №2а-6803/09/1570.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством оборони України порушено строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року, а тому Міністерство оборони України повинно здійснити виплату позивачу компенсацію втрати частини позивачем грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати йому щомісячного грошового забезпечення за вказаний період.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обов`язок обчислення суми, нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів покладено саме на підприємства, установи і організації, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Міністерства оборони України на підставі роздавальної відомості №832 за листопад 2016 року нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати позивачу щомісячного грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено жодних обґрунтованих обставин на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди та не доведено факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а отже, не підтверджено наявність причинного зв`язку між заявленою моральною шкодою та не виплатою Міністерством оборони України компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Як доходи у цьому Законі розуміють грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У п.4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 року у справі №21-2003а16, №2а-1102/09/2670.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року у справі №2а-6803/09/1570, зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року.
Наказом командування Військово-морських сил України (по стройовій частині) від 14.11.2016 року №230, зі змінами згідно наказу командування Військово-морських сил України (по стройовій частині) від 07.12.2016 року №244, було вирішено виплатити позивачу грошове забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року, згідно п.12 постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року на загальну суми 656 823,35 грн..
Вказана виплати була проведена згідно роздавальної відомості №832 за листопад 2016 року.
14.11.2016 року позивач отримав вказане грошове забезпечення.
Таким чином, несвоєчасність виплати позивачу грошового забезпечення сталася з вини відповідача та з причин, що не залежали від позивача.
Враховуючи, що відповідач не виконав обов`язку з виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, судова колегія вважає, що така компенсація підлягає стягненню в судовому порядку, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом першої інстанції безпідставно не визначено суму компенсації у розмірі 1016767,70 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
З аналізу приписів Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 вбачається, що обов`язок обчислення суми, нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів покладено саме на підприємства, установи і організації.
В якості обґрунтування зазначеного в позові розміру вищевказаної компенсації позивач посилається на долучений до матеріалів справи розрахунок, складений ТВО командира військової частини НОМЕР_1 та помічником командира частини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби.
Суд першої інстанції визнав даний розрахунок таким, що не може бути прийнятий як належний доказ в силу того, що наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2018 року №61 «Про результати службової перевірки» було наказано: «Вважати розрахунок суми компенсації частини грошового доходу (грошового забезпечення за період з 30.10.2002 року по 25.07.2014 року) таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може вважатись документом та бути підставою для визначення суми компенсації ОСОБА_1 ».
Як вбачається з матеріалів справи, ВЧ НОМЕР_1 визнала власний розрахунок помилковим внаслідок того, що він зроблений з урахуванням належних позивачу сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, які не входять в структуру грошового забезпечення, не мають систематичного характеру, не виплачуються щомісяця, і мають разовий характер. 
Позивач не заперечує той факт, що вказаний розрахунок зроблений з урахуванням належних позивачу сум грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги.
Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок, на який посилається Позивач, складений в порушення норм законодавства, оскільки відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.
Виходячи з того, що відповідач визнав власний розрахунок помилковим, а будь-якого іншого розрахунку від органу, до повноважень якого віднесено нарахування та виплата позивачу такої компенсації, суду не надано, і суд не має можливості здійснити такий розрахунок самостійно, суд першої інстанції правомірно застосував такий спосіб захисту прав позивача, як зобов`язання Міністерство оборони України на підставі роздавальної відомості №832 за листопад 2016 року нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію.
Оскільки розрахунок вказаної компенсації має бути виконаний у відповідності до визначеного законодавством механізму, то у випадку незгоди позивача із таким розрахунком він має право оскаржити отриману ним суму компенсації в судовому порядку. 
Також колегія суддів погоджується з відмовою суду першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як роз`яснено у п.п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди внаслідок невиплати позивачу вищевказаної компенсації у період з 14.11.2016 року і до моменту звернення до суду з цим позовом, а також вірно послався на факт відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 125  000,00 грн., які були нараховані позивачу постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року №2а-6803/09/1570 внаслідок порушення його трудових прав.
Посилання в апеляційній скарзі Міністерства оборони України на відсутність правових підстав для виплати позивачу вищевказаної компенсації колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать наведеним вище висновкам суду по даній справі. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. 
За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.