П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 22 вересня 2021 року                                                                              м. Київ
 
Справа № 22-11848                                                 Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т. Г. 
Унікальний № 760/22882/20                                                             Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Невідомої Т. О.
                                                                                 Ратнікової В. М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
у с т а н о в и в:
 
У жовтні 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 30 серпня 2020 року у розмірі 51 990 грн 05 коп., з яких: 20 303 грн 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7 095 грн 16 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України; 24 591 грн 76 коп. - нарахована пеня (а. с. 1-5).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким. ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписав заяву № б/н від 06 лютого 2015 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість станом на 30 серпня 2020 року у розмірі 51 990 грн 05 коп., з яких: 20 303 грн 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7 095 грн 16 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України; 24 591 грн 76 коп. - нарахована пеня.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за недоведеністю.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк», Крилова О. Л. , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути судові витрати (а. с. 89-94).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. Ураховуючи положення ч.1 ст. 131 ЦПК України, відповідач є таким, що повідомлений про апеляційне провадження у справі, наявність та зміст апеляційної скарги (а.с.111-112;115). 
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга Крилової О. Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.
06 лютого 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу зарплатну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.19).
З розрахунку заборгованості вбачається, що за указаним кредитним договором  має місце заборгованість: за тілом кредиту у розмірі 20 303 грн 13 коп.; за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України, у розмірі 7 095 грн 16 коп.; за пенею у розмірі 24 591 грн 76 коп. 
За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з такого.
Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком картки та коштів по ній.
Позивачем також не надано виписку щодо руху коштів на картковому рахунку за договором б/н від 06 лютого 2015 року.
Позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
Як убачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.
У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки.
АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки та розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.
Тому районний суд вважав вимоги недоведеними та керувався висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17).
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Судом порушені встановлені ст. 89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України, якими урегульовано зобов`язальні правовідносини.
 
          За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами  ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н 06 лютого 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2020 року, довідку про надані ОСОБА_1 кредитні карти, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2015 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, копію паспорту ОСОБА_1 , а також виписку про рух коштів за період з 06 лютого 2015 року по 01 березня 2020 року (а.с.6-20).
Отже висновок районного суду, зокрема, про те, що позивачем не надано виписку щодо руху коштів на картковому рахунку за договором б/н від 06 лютого 2015 року, не відповідає обставинам справи.
 
З матеріалів справи убачається, що 06 лютого 2015 року відповідачем було отримано у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2018 року,  а 04 січня 2017 року - кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2020 року (а. с. 18).
Згідно з відомостями довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку почався з 06 лютого 2015 року та встановлено кредитний ліміт 900 грн, 16 лютого 2016 року кредитний ліміт було збільшено до 11 000 грн, 04 січня 2017 року кредитний ліміт було зменшено до 11 000 грн, 31 січня 2017 року кредитний ліміт було збільшено на 11 300 грн, 15 листопада 2018 року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн (а. с. 17).
На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» було надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1  за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2015 року станом на 30 серпня 2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача  становить 51 990 грн 05 коп., з яких: 20 303 грн 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 095 грн 16 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України; 24 591 грн 76 коп. - нарахована пеня (а.с. 6-12).
Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по видам та періодам платежів. Відомості указаного розрахунку узгоджуються з відомостями виписки по рахунку ОСОБА_1  за період з 06 лютого 2015 року по 01 березня 2020 року (а.с.13-16).  Даних на його спростування матеріали справи не містять. 
При вирішенні справи районний суд не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2015 року та виписки про рух коштів на картковому рахунку відповідача за даним кредитним договором (а.с.13-16; 19), в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».
 По-перше, із наявної у матеріалах справи копії анкети-заяви ОСОБА_1 від 06 лютого 2015 року убачається, що відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на укладання між ним та Банком кредитного договору на Умовах та правилах надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», викладених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua. При цьому відповідач також підтвердив своїм підписом, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. ОСОБА_1 також зобов`язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися зі змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.  ОСОБА_1 також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення  Скарбничка і згоден оформити дану послугу (а. с. 19 зворот).
По-друге, з наявної у розпорядженні суду виписки про рух коштів на картковому рахунку відповідача за даним кредитним договором за період з 06 лютого 2015 року до 01 березня 2020 року (а.с.13-16) чітко і однозначно убачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти і користувався ними.   
З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - лютий 2015 року, апеляційний суд доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.
 
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
При ухваленні нового рішення про задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь  АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 5 255 грн на відшкодування судових витрат позивача по сплаті судового збору, з яких: 2 102 грн за подання позовної заяви та  3 153 грн за подання апеляційної скарги (а. с. 69, 99).
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2015 року у розмірі 51 990 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто) грн 05 коп., з яких: 20 303 (двадцять тисяч триста три) грн 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 095 (сім тисяч дев`яносто п`ять) грн 16 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України; 24 591 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто одна) грн 76 коп. - пеня,   та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн на відшкодування судових витрат, а всього: 57 245 (п`ятдесят сім тисяч двісті сорок п`ять) грн. 05 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Т. О. Невідома
 
В. М. Ратнікова