ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 серпня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 731/69/21
Головуючий у першій інстанції - Савенко А. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1002/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
           
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини,
місце ухвалення рішення суду - смт Варва, 
час проголошення рішення суду першої інстанції - 11 год 02 хв.

                                     У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання їх неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Заявлені вимоги мотивував тим, що з нього на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3/10 часток його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2020 році його сімейний стан змінився, він одружився з ОСОБА_4 , від шлюбу з якою має малолітню дитину - дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначав, що дружина на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, він надає матеріальну допомогу своїм батькам, оскільки батько є непрацездатним за віком, а матір - непрацездатною через наявну інвалідність. У зв`язку з наведеними обставинами він не має достатньої можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Рішенням від 29 квітня 2021 року Варвинський районний суд позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зменшив розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Варвинського районного суду від 05 вересня 2018 року з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 3/10 до 1/5 частки його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини вимог відмовив. Стягнув з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 185,82 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення незаконним та посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та необ`єктивне дослідження наявних у справі доказів, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача, з 3/10 до 1/4 частки його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено належними доказами погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. 
Скаржниця зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Указуючи на задовільний матеріальний стан колишнього чоловіка, позивачка звертає увагу на ту обставину, що 02 лютого 2021 року ним повністю була сплачена заборгованість з аліментів у розмірі 16 198,80 грн, яка існувала станом на 01 лютого 2021 року.  
На її переконання, районний суд, зменшуючи розмір аліментів, не врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.
Також не погоджується з розподілом судових витрат у справі, зокрема, з невідшкодуванням у повному розмірі понесених нею витрат на правничу допомогу та посилається на те, що пропорційно до задоволених позовних вимог суд мав би стягнути на її користь 2 800 грн. 
Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після винесення Варвинським районним судом рішення від 05 вересня 2018 року про стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 3/10 часток усіх видів заробітку сімейний стан платника аліментів змінився, оскільки він зареєстрував новий шлюб, від якого народилася друга дитина. Дійшовши висновку про зменшення розміру стягнутих аліментів з 3/10 до 1/5 частини доходу, суд констатував про погіршення матеріального становища позивача, зазначивши, що останній з 13 квітня 2021 року звільнений з роботи за власним бажанням, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, а його дружина у зв`язку з народженням дитини перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення. При вирішенні спору районний суд виходив також з того, що позивачем не надано доказів повної непрацездатності його матері та надання ним матеріальної допомоги батькам. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 22 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Варвинського районного суду від 06 листопада 2018 року був розірваний (а.с. 38-40). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 41). 
Рішенням Варвинського районного суду від 05 вересня 2018 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3/10 часток (30%) усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 35-37). 
Нарахування ОСОБА_1 стягнутих судом аліментів підтверджується розрахунком державного виконавця, згідно з яким станом на 01 лютого 2021 року заборгованість зі сплати аліментів становила 16 198,80 грн (а.с. 42-43).
Відповідно до повідомлення в.о. начальника Варвинського РВ ДВС від 23 березня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 16 198,80 грн сплачена боржником 02 лютого 2021 року у повному обсязі. Станом на 01 березня 2021 року наявна заборгованість в сумі 3 292,33 грн, яка розрахована по середньомісячній заробітній платі регіону, в якому проживає боржник (а.с. 44). 
З довідки КНП «Варвинська лікарня» Варвинської селищної ради Прилуцького району від 23 березня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , 2017 року народження перебуває на обліку з діагнозом «Захворювання верхніх дихальних шляхів» та потребує щорічного санаторного оздоровлення (а.с. 46).
24 січня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , про що Варвинським РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) складено відповідний актовий запис № 04 (а.с. 7). Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_4 ». 
У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача народилась дитина - дочка ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).   
Згідно з довідкою УСЗН Варвинської РДА від 10 лютого 2021 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні і їй, відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», з 01 лютого 2020 року по 01 березня 2023 року призначено допомогу при народженні дитини (а.с. 11).
Довідка про склад сім`ї Варвинської селищної ради від 05 лютого 2021 року свідчить про те, що разом з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 проживають його дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_5 , батько ОСОБА_10 та матір ОСОБА_11 (а.с. 10).
Мати позивача ОСОБА_11 є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з ураженням органу зору, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 21 травня 2015 року (а.с. 12).
У відповідності до записів №№ 20, 22 у трудовій книжці, копія якої була надана позивачем суду першої інстанції, останній з 23 лютого 2021 року працював електрозварником заготівельно-зварювального цеху ТОВ «Промислова компанія «Пожмашина» та був звільнений за власним бажанням 13 квітня 2021 року (а.с. 55-57, 81). Інші записи про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 після 13 квітня 2021 року відсутні. 
Звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для цього є зміна його сімейного та майнового стану, зокрема, народження у іншому шлюбі дитини, яка знаходиться на його утриманні, оскільки дружина  тимчасово не працює. Позивач також указував, що надає матеріальну допомогу непрацездатним батькам. 
Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови  Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів. 
Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані утримувати, і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина, з 3/10 до 1/5 частини його сукупного доходу щомісячно, оскільки позивачем надано належні у контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України докази, які підтверджують, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному та сімейному стані, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. 
Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на переконання позивача, підстав для стягнення аліментів у меншому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.
Рішенням Варвинського районного суду від 05 вересня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3/10 частин його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2018 року і до повноліття дитини.
На даний час з позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 саме у визначеному судовим рішенням розмірі - 3/10 частин заробітку або 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Колегія суддів погоджується з тим, що реєстрація другого шлюбу та народження у ньому ще однієї дитини є тією обставиною, яка свідчить про зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача, оскільки народження дитини у іншому шлюбі стало причиною додаткових матеріальних витрат з бюджету нової сім`ї.
З огляду на те, що на час винесення Варвинським районним судом у 2018 році судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 позивач не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі та не мав на утриманні другої дитини, зазначені ним у позові ці обставини, як підстава для зменшення розміру аліментів, правомірно були враховані судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.
Звертаючись з вимогою про зменшення розміру аліментів з 3/10 до 1/6 частини його щомісячного сукупного доходу, ОСОБА_1 указував, що зміна їх розміру до такого рівня буде відповідати його реальним фінансовим можливостям систематично та в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки. 
Трудовою книжкою позивача підтверджуються наведені доводи про періодичність працевлаштування.
Як убачається з матеріалів справи, позивач мав заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16 198,8 грн, яка утворилась саме у 2020-2021 роках, що також, на думку суду, свідчить на користь його аргументів про неможливість сплати коштів на утримання сина у визначеному судовим рішенням розмірі. При цьому суд відхиляє твердження відповідачки про можливість позивача сплачувати аліменти у розмірі 3/10 частини його доходу з огляду на те, що саме за доводами апеляційної скарги суду слід збільшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів з 1/5 до 1/4 частини всіх видів заробітку позивача, а не, скасувавши рішення, відмовити у задоволенні позову.     
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що зменшення розміру аліментів до 1/5 частки всіх видів доходу ОСОБА_1 буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не призведе до суттєвого погіршення щомісячного фінансового забезпечення його неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Отже, колегією суддів відхиляються доводи відповідачки про те, що судом першої інстанції не з`ясовано, чи не поставить зменшення розміру аліментів спільну дитину сторін у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення у порівнянні з іншою дитиною позивача. 
Крім цього, як убачається з матеріалів цивільної справи, нинішня дружина ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а отже фактично обов`язок матеріального забезпечення родини на час вирішення спору покладений лише на позивача. З огляду на це не відповідають обставинам справи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 шляхом подання цього позову віддає перевагу кращому матеріальному забезпеченню нової сім`ї за рахунок іншої дитини.  
Разом з тим, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідачка не позбавлена можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину в бік їх збільшення у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.
Апеляційний суд не бере до уваги посилання відповідачки на правову позицію, що висловлена у постанові ВС від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, оскільки обставини справ не є тотожними. 
Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування  відсутні.
Оцінюючи доводи скаржниці про неправильний розподіл судових витрат в частині відшкодування на її користь витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі частково задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 УЦПК України).
За умовами укладеного між адвокатом Ріпкою І.В. та ОСОБА_2 договору про надання правничої допомоги № 2 від 15 березня 2021 року за домовленістю сторін гонорар адвоката за надання правничої допомоги складає фіксований розмір та становить 3 500 грн, про що свідчить витяг з договору (а.с. 47).
Сплата відповідачкою указаного гонорару у сумі 3 500 грн підтверджується розрахунковою квитанцією та розпискою адвоката (а.с. 49, 50).
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідачки 868,35 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а остаточно, у відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, стягнув на користь ОСОБА_2 у відшкодування таких витрат 185,82 грн, провівши взаємозалік необхідного до стягнення з неї на користь позивача судового збору у сумі 682,73 грн.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, ОСОБА_1 у своєму позові просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з 3/10 (30 %) до 1/6 частки (16,7%) сукупного доходу, тобто, на 13,3 %. Судовим рішенням було зменшено розмір аліментів з 3/10 (30 %) до 1/5 частки (20 %), тобто, на 10 %. 
Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог та їх часткове задоволення, у пропорційному відношенні судом було задоволено позов на 75,19 %. Ураховуючи саме такий відсоток задоволення позову, суд правильно визначив необхідний до стягнення на користь позивача розмір судового збору - 682,73 грн (908 х 75,19 % = 682,73).
Вирішуючи питання про необхідну до стягнення на користь відповідачки суму витрат на правничу допомогу, належить враховувати відсоток позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, який у даному випадку становить 24,81 %, тобто, із сплачених ОСОБА_2 3 500 грн витрат на правову допомогу до відшкодування належить лише 868,35 грн (3 500 х 24,81 % = 868,35), про що правильно зазначив районний суд у своєму рішенні.
Саме такий вищенаведений розрахунок розподілу судових витрат сторін узгоджується з позицією Верховного Суду щодо розрахунку із використанням математичних формул, наведеною у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17.  
Твердження ОСОБА_2 у апеляційній скарзі про необхідність відшкодування на її користь при такому вирішенні позову 2 800 грн витрат на правничу допомогу не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони не узгоджуються з наведеною позицією Верховного Суду щодо розподілу судових витрат та ґрунтуються на невірному тлумаченні положень правових норм.      
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
                 
Повний текст постанови складено 17 серпня 2021року.

Головуюча:                                         Судді: