ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5584/21 Справа № 201/11390/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка         В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Джурук Наталія Володимирівна, ОСОБА_5 , Товарна біржа «Запорізький торгівельний майданчик» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 (далі – ОСОБА_4 ), у якому просили витребувати із його незаконного володіння та повернути квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , скасувати записи у Державному реєстрі речових прав на зазначене нерухоме майно; вирішити питання про стягнення судових витрат із відповідача.
       В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилаються на те, що за час перебування із 1993 року у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 набули у власність квартиру АДРЕСА_4 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2013 року, квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 2013 року, квартиру АДРЕСА_5 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2013 року, квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 по Ѕ частині за кожним на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 травня 2006 року.
       Також вони посилаються на те, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2006 року належала квартира АДРЕСА_6 , Ѕ частину якої 22 червня 2006 року ним було подаровано ОСОБА_3 , а тому із 22 червня 2006 року співвласниками цієї квартири були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
       Також за доводами позивачів 09 грудня 2016 року приблизно о 20 год. 30 хв. за місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_7 , з`явилися троє невідомих людей, які почали розпитувати про належне їм майно та повідомили, що вони купують із торгів ряд об`єктів нерухомості, а саме зазначені квартири, у зв`язку із чим вони злякалися та вирішили перевірити приналежність цих об`єктів нерухомості за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, адже жодних дій із відчуження цього майна вони не вчиняли.
       У зв`язку із цим ними 27 грудня 2016 року у Єдиному реєстрі судових рішень було відшукано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року у справі №201/8000/16, згідно із яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 було визнано за ОСОБА_2 .
       Як зазначають позивачі, сам ОСОБА_2 про існування зазначеного судового спору нічого не знав, участі у ньому не брав і взагалі жодних спорів щодо зазначеного майна ніколи не ініціював, йому не відомо хто від його імені подавав та підписував документи до суду.
       Крім того, позивачам стало відомо, що на підставі указаного судового рішення невідомою особою від імені ОСОБА_2 належне їм нерухоме майно було продано незнайомому для них ОСОБА_5 , який в свою чергу 22 липня 2016 року вніс зазначені об`єкти нерухомості до статутного капіталу ТОВ «КМ-77», внаслідок чого право власності на належні їм квартири було зареєстровано за цим товариством.
       Як було встановлено позивачами, станом на 06 січня 2017 року юридичну особу – ТОВ «КМ-77» (ЄДРПОУ 24906395), єдиним засновником та керівником якої був ОСОБА_5 , вже було припинено. Проте 14 грудня 2016 року право власності на належні позивачам квартири перейшло до ОСОБА_4 .
       Із приводу цих подій було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016040000001126 та стосовно двох обвинувачених, у тому числі ОСОБА_5 , здійснюється розгляд кримінального провадження у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, у ньому позивачам надано статус потерпілих.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року рішення цього суду від 21 червня 2016 року у справі № 201/8000/16 було скасовано за нововиявленими обставинами.
       Посилаючись на приписи ст.ст.387, 388 ЦК України, позивачі указують на необхідність у судовому порядку захисту їх прав як єдиних законних власників наведених об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.3-10).        
       Рішенням Жовтневого районного судум. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Джурук Наталі Володимирівни, ОСОБА_5 , Товарної біржі «Запорізький торгівельний майданчик», про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Верховний Суд, скасовуючи вищевказані судові рішення вказав на те, що вирішуючи позов, суди попередніх інстанцій, в порушення вимог закону, не розглянули спір з підстав заявлених позивачами, не дослідили доказів наданих ними на підтвердження своїх вимог, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про відмову в позові з тих підстав, що торги, на підставі якого відповідач набув право власності на спірні квартири, в установленому законом порядку не були визнані недійсними, тому відсутні підстави для витребування цього майна із його володіння.
       Крім того, висновок судів про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 388 ЦК України, яка гарантує захист права власності добросовісного набувача на майно придбане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, є помилковим, оскільки виконання судових рішень регулюється Законом України «Про виконавче провадження», а постанова господарського суду про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, яке підлягає виконанню в порядку передбаченому цим законом, оскільки в даному випадку реалізація майна відбулась на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Джурук Наталія Володимирівна, ОСОБА_5 , Товарна біржа «Запорізький торгівельний майданчик» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності – залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Зазначають, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення саме ч.1 ст.388 ЦК України, а не ч.2 ст.388 ЦК України, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14.10.2018 у справі №183/1617/16 та від 11.02.2020 у справі №922/614/19, постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №201/17964/15, постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі №6-140цс14.

       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно із договором купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2013 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_4 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (т.1 а.с. 21-22).
       Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2013 року ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (т.1 а.с. 23).
       Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2013 року ОСОБА_6 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_5 . Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (т.1 а.с. 24-25).
       Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 січня 2013 року ОСОБА_1 придбала квартиру третьої черги громадських будівель багатофункціонального призначення (житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями) № НОМЕР_1 , що знаходиться у будинку за АДРЕСА_8 . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. (т.1 а.с. 26).
       Як убачається із матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 04 травня 2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 отримали у власність квартиру АДРЕСА_3 . Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прийдаком Ю.М. (т.1 а.с. 27).
       Згідно із договором купівлі-продажу від 11 травня 2006 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_6 . Договір було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. (а.с. 28). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на Ѕ частину цієї квартири на підставі договору дарування від 22 червня 2006 рок, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Карпухіною Л.Ф. (т.1 а.с. 29).
       Як установлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року у справі № 201/8000/16 було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності, яким було задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 54,7 кв.м, житловою площею 30,8 кв.м; квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 44,9 кв.м, житловою площею 28,1 кв.м; квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м; квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 29,8 кв.м, житловою площею 16,6 кв.м; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,0 кв.м, житловою площею 15,8 кв.м та квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 48,9 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м, за нововиявленими обставинами. У задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено (т.1 а.с.37-45).
       Висновками експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11-12 квітня 2017 року №29/1.1-230 та №29/1.1-231 установлено, що підпис від імені ОСОБА_8 у зустрічному позові про визнання права власності та в заяві про розгляд цивільної справи без участі позивача ОСОБА_2 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (т.1 а.с.205-220).
       Як вбачається із протоколу проведення ТБ «Запорізький торгівельний майданчик» аукціону з продажу майна, 02 грудня 2016 року цією організацією було проведено аукціон із продажу квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 ; квартири АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_1 . Об`єкт продажу продано учаснику під реєстраційним номером 1 за суму 2 490 800,00 грн. Переможцем торгів визнано ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_12 . У протоколі зазначено, що 02 грудня 2016 року для участі в аукціоні з продажу майна, що належить ТОВ «КМ-77» (ЄДРПОУ 24906395, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 38), зареєстровано два учасника: ОСОБА_4 , ОСОБА_9 . Учасники були повідомлені, що об`єкт продажу належить ТОВ «КМ-77» (ЄДРПОУ 24906395, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 38), яке знаходиться у стадії ліквідації згідно із постановою господарського суду Запорізької області від 24 жовтня 2016 року у справі № 908/2594/16 (а.с. 137-140). Як убачається із свідоцтв зареєстрованих у реєстрі за № 229-234 від 14 грудня 2016 року, виданих приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В., право власності на указані квартири оформлено за ОСОБА_4 та здійснено державну реєстрацію такого права (т.1 а.с. 141-158).
       Як установлено судом із відкритих джерел Єдиного реєстру судових рішень, у провадженні господарського суду Запорізької області перебувала справа № 908/2594/16 про банкрутство ТОВ «КМ-77». Згідно із постановою господарського суду Запорізької області від 24 жовтня 2016 року у справі № 908/2594/16 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-77», відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії. Ліквідатором банкрута 23 грудня 2016 року подано до господарського суду звіт про виконану роботу, ліквідаційний баланс, реєстр вимог кредиторів, документи на підтвердження проведення ліквідаційної процедури. На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 24 жовтня 2016 року оприлюднено повідомлення № 36643 про визнання боржника ТОВ «КМ-77» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Протягом встановленого законом строку до суду із заявою з кредиторськими вимогами до боржника звернулось ТОВ «ЛЕГІОН ДЕВЕЛОПМЕНТ». Грошові вимоги зазначеного підприємства визнані ухвалою суду від 28 листопада 2016 року у розмірі 990.800 грн. та 2.756грн. судового збору. Ліквідатором подано суду на затвердження реєстр вимог кредиторів, до якого включено: 1) ТОВ «ЛЕГІОН ДЕВЕЛОПМЕНТ» з вимогами до боржника в розмірі 990.800 грн. з четвертою чергою задоволення та 2.756грн. судового збору - з першою чергою задоволення; 2) ТОВ «СХІДГЕОФІЗИКА» з вимогами до боржника в розмірі 1.900.319 грн. з шостою чергою задоволення. Ліквідатором визнані і включені до реєстру з шостою чергою погашення вимоги ТОВ «СХІДГЕОФІЗИКА», перед яким у боржника наявна заборгованість за даними бухгалтерського обліку, та яке не зверталось до суду з відповідною заявою. Зазначений кредитор не є конкурсним, а його вимоги погашаються в шосту чергу. У ході проведення інвентаризації майна боржника встановлена наявність нерухомого майна боржника, яке було оцінено та реалізовано з прилюдних торгів на загальну суму 2 490 800 грн. За рахунок вказаних грошових коштів було сплачено 20 000 грн. винагороду організатору проведення аукціону, 120 грн. комісії банку, повністю погашені вимоги першої та четвертої черг. Частково погашені вимоги шостої черги, а саме грошові вимоги кредитора ТОВ «ЛЕГІОН ДЕВЕЛОПМЕНТ» у розмірі 993 556 грн. погашені в повному обсязі, грошові вимоги ТОВ «СХІДГЕОФІЗИКА» погашені частково у сумі 1 477 124 грн. Грошові вимоги у розмірі 423 195 грн. залишились непогашеними у зв`язку із відсутністю майна та грошових коштів у підприємства-банкрута.
       Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28 грудня 2016 року у справі № 908/2594/16 про банкрутство ТОВ «КМ-77» затверджено звіт ліквідатора, реєстр вимог кредиторів та ліквідаційний баланс банкрута, банкрута Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-77», код з ЄДР-24906395, м. Запоріжжя, ліквідовано, провадження у справі припинено, вимоги, що не задоволені за недостатністю майна, визнано вважати погашеними, зобов`язано ліквідатора передати до архіву фінансово-господарську документацію банкрута.
       На теперішній час Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська розглядається обвинувальний акт від 31.05.2017 у кримінальному провадженні №42016040000001126 від 27.12.2016 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.190, ч.3,4 ст.358 КК України, згідно якого ці особи причетні до вибуття спірного майна з володіння позивачів проти їх волі (т.3 а.с.3-37). За поясненнями сторін, вирок у даній справі наразі не ухвалено.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі обрали невірний спосіб захисту свого порушеного права власності, та мають можливість відшкодувати шкоду, завдану їм через позбавлення права власності на спірне майно поза їх волею, за рахунок винних у цьому осіб. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що до спірних правовідносин у даній справі мають бути застосовані положення ч.2 ст.388 ЦК України.
       Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
       Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
       У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
       Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
       Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
       Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).
       Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
       Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.
       Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 ; грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
       Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).
       За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).
       Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі просили витребувати спірні квартири у ОСОБА_4 на підставі частини першої статті 388 ЦК України, оскільки квартири вибули з власності позивачів на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року, яке в подальшому було скасоване рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2017 року, тобто відчуження спірних квартир відбулося поза їх волею.
       В даному випадку, із наданих сторонами доказів випливає, що предметом спору є право власності на об`єкти нерухомого майна:
       1.квартиру АДРЕСА_1 ,
       2.квартиру АДРЕСА_2 ,
       3.квартиру АДРЕСА_3 ,
       4.квартиру АДРЕСА_4 ,
       5.квартиру АДРЕСА_5 ,
       6.квартиру АДРЕСА_6 .
       Позивачі були законними володільцями цього майна до 02.07.2016 року - до набрання чинності рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/8000/16 від 21.06.2016 року на підставі ч.1 ст.294 ЦПК України в редакції, що діяла на той час. Згідно із цим рішенням право власності на спірні квартири було визнано за ОСОБА_2 (один з позивачів по справі), та на підставі якого, в подальшому, невідомою особою від імені останнього квартири були продані третій особі по справі - ОСОБА_5 
       18.04.2017 року рішення у цивільній справі №201/8000/16 було скасоване Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за нововиявленими обставинами, та 25.09.2019 року, із винесенням Дніпровським апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження, набрало законної сили. Певні обставини, встановлені у зазначеній справі, мають статус преюдиційних для справи, що розглядається (№201/11390/17) та враховуються судом.
       Так, під час перегляду за нововиявленими обставинами цивільної справи №201/8000/16 було встановлено, що ОСОБА_2 жодних позовів про визнання за ним права власності на зазначені квартири ніколи не подавав, із ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , які були відповідачами за зустрічним позовом, з приводу вказаного нерухомого майна ніколи не мав судових спорів.
       У вказаній справі були досліджені висновки експерта Дніпропетровського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.04.2017 №29/1.1-230 та від 12.04.2017 №29/1.1-231, за змістом яких підпис від імені ОСОБА_2 в зустрічному позові про визнання права власності від 08.06.2016 року та в заяві про розгляд цивільної справи по зустрічному позову без участі позивача ОСОБА_2 від 21.06.2016, які містяться в матеріалах справи, та на підставі яких Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято рішення від 21.06.2016 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
       Таким чином, аналізуючи обставини вибуття спірного майна із володіння позивачів, суд доходить до висновку про те, що це сталося поза їх волею, та, не зважаючи на відсутність на даний час обвинувального вироку, що набрав законної сили відносно третьої особи ОСОБА_5 та інших причетних до цього осіб у кримінальному провадженні №42016040000001126 від 27.12.2016, погоджується із доводами сторони позивачів про те, що їх майнові права, як власників спірного майна були порушені та потребують захисту.
       Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного суду, викладеною у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, відповідно до якого майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15).
       Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18).
       Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивачів поза їх волею. 
       Враховуючи викладене, відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.
       Таким чином, оскільки спірні об`єкти нерухомості вибули з володіння власників поза їх волею, колегія суддів дійшла до висновку про те, що пред`явлення позову про витребування цього майна на підставі частини першої статті статті 388 ЦК відповідає вимогам закону.        
       Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду — скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
        На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — задовольнити.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року— скасувати.
       Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Джурук Наталія Володимирівна, ОСОБА_5 , Товарна біржа «Запорізький торгівельний майданчик» про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування запису про державну реєстрацію права власності — задовольнити. 
       Витребувати із чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстровим №229, квартиру АДРЕСА_1 та повернути квартиру АДРЕСА_1 правонаступнику ОСОБА_6 - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ). 
        Скасувати рішення державного реєстратора - запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , який вчинений під №18094152 від 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою L.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром № 229.
       Витребувати із чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстровим № 233, квартиру АДРЕСА_2 та повернути квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ). 
       Скасувати рішення державного реєстратора - запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , який вчинений під № 18093390 від 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром № 233.
       Витребувати із чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстровим № 230, квартиру АДРЕСА_3 та повернути квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
       Скасувати рішення державного реєстратора-запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , який вчинений під №18094617 вiд 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуєєвою І.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром № 230.
       Витребувати із чужого незаконного володіння -володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстровим № 232, квартиру АДРЕСА_4 та повернути квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
       Скасувати рішення державного реєстратора-запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 , який вчинений під №18095343 вiд 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром №232.
       Витребувати із чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстровим № 234, квартиру АДРЕСА_5 та повернути квартиру АДРЕСА_5 правонаступнику ОСОБА_6 - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
       Скасувати рішення державного реєстратора - запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 , який вчинений під №18095704 від 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром №234. 
       Витребувати із чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4 , яке виникло на підставі свідоцтва, виданого 14.12.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою Т.В. за реєстровим №231, квартиру АДРЕСА_6 та повернути квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).
       Скасувати рішення державного реєстратора - запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_6 , який вчинений під №18095025 від 14.12.2016 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального ОКРУГУ Гузєєвою Т.В. свідоцтва від 14.12.2016 року за реєстром №231.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: