ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                      
                                                                                         Головуючий І інстанції: Воловик С.В.
13 липня 2021 р.	Справа № 480/4704/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -
В с т а н о в и в:
           28.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням уточненої позовної заяви (т. 1, а.с. 118-127) просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі – ДСР НП України) № 209 від 29.05.2020 року в частині його звільнення зі служби в поліції; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 187 о/с від 03.07.2020 року про його звільнення зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію»; поновити його на посаді оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області з 07.07.2020 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток/грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач клопоче про допущення судового рішення до негайного виконання в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку/грошового забезпечення за 1 місяць.
          В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначив, що факти покладені в основу мотивів наказу № 209 від 29.04.2020 року встановлені у незаконний спосіб, не відповідають дійсності; правова кваліфікація його дій як адміністративне правопорушення суперечать КУпАП, Конституції України і його дії не можуть вважатися дисциплінарним проступком.
          Позивач вказує, що оскаржуваний наказ № 209 посилається на те, що отримавши матеріали про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідачем було проведене службове розслідування, в той час як проведення службового розслідування є недопустимим способом дій із встановлення обставин дисциплінарного проступку і його складових відповідно до ч. 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі – Статут).
          Таке, згідно із ч. 5 ст. 14 Статуту у разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному КУпАП, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.
          Постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року у справі № 592/4548/20, встановленими обставинами і правовими висновками якої обґрунтовувався наказом № 209 скасована постановою Сумського апеляційного суду від 10.07.2020 року, як незаконна, необґрунтована бо винесена з істотними порушеннями його права на захист із закриттям провадження.
          Скасування означеної постанови тягне за собою недоведеність обставин, які відповідач помилково вважав встановленими і незаконність правових висновків, встановлених даною постановою про кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
          З 01.07.2020 року набули чинності зміни, які скасовують відповідальність водіїв наземних транспортних засобів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Скасування відповідальності за адміністративне правопорушення, за правилами зворотної дії закону, свідчать про те, що раніше вважалося правопорушенням, на даний час і весь минулий час вважається правомірною поведінкою, і не може вважатися дисциплінарним проступком, якщо такі дії окремо не передбачені законодавством України як дисциплінарний проступок.
          Позивач вказує, що із оскаржуваного ним наказу № 209 чітко вбачається, що події відбувалися поза межами службового часу. Крім того, можуть вважатися підставою для його звільнення і дисциплінарним проступком невідомо яким чином встановлені дії, зазначені у наказі № 209, надання неправдивих свідчень працівникам патрульної поліції щодо керування власним автомобілем іншою особою, а також не доповідь про вказаний факт своєму безпосередньому керівництву.
          Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач вказує, що відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту НП України дисциплінарним проступком визначається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Факт вчинення позивачем дій, що підривають авторитет поліції, - дисциплінарного проступку, за фабулою оскаржуваного ним наказу, чітко встановлений результатами проведеного службового розслідування, висновки якого спростовують твердження позивача. Окрім того, провина позивача у скоєнні правопорушення підтверджена постановою Сумського апеляційного суду від 10.07.2020 року по справі № 592/4548/20.
          Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
          В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд не погоджується з доводами позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, і це встановлено під час службового розслідування, факт керування 30.03.2020 року ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, підтверджений належними і достатніми доказами, зокрема, актом медичного огляду й висновком (а.с. 70-73), протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 69) та відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції (а.с. 199).
Не погодившись із судовим рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення вимог його адміністративного позову через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не піддав спірні відносини аналізу, поклавши в основу своїх висновків оціночні морально-емоційні аспекти його поведінки, яка стала підставою для його звільнення. В супереч принципів правової визначеності, верховенства права, рівності сторін, судом не надана належна оцінка тому, що службове розслідування обставин, які стали підставою для його звільнення призначено незаконно, проведено, продовжено і закінчено без його повідомлення, не уповноваженими особами, із позбавленням його брати участь у службовому розслідуванні. 
Також, позивач зазначив, що на думку суду, підставою для його призначення стали не отримані матеріали про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, а інформація від 30.03.2020 року про надзвичайну подію, надану управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області, проте, в матеріалах справи міститься супровідний лист (а.с. 67) датований 30.03.2020 року на ім`я начальника управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департамента стратегічних розслідувань від начальника управління патрульної поліції в Сумській області, до якого додані копії адміністративних матеріалів і відеозапис стосовно нього. Таким чином, 30.03.2020 року до відповідача надійшли саме матеріали про вчинення ним адміністративного правопорушення. Інформаційна довідка про подію, на яку посилається суд є внутрішнім листуванням між підрозділами відповідача.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач мав право лише кваліфікувати його вчинок, якщо він вважав його встановленим, лише, як вчинення адміністративного правопорушення, без його додаткової оціночної дисциплінарно етичної кваліфікації. Також, матеріали справи не містять жодного доказу ознайомлення відповідачем його із наказом відповідача № 124 від 30.03.2020 року про призначення та проведення службового розслідування (а.с. 64), із наказом про продовження строку проведення службового розслідування № 167 від 29.04.2020 року (а.с. 66), а також з висновком службового розслідування (а.с. 104-113).
Також, позивач зазначив, що службове розслідування, яке стало підставою для притягнення позивач до дисциплінарної відповідальності і його звільнення, проведене неуповноваженими особами, оскільки матеріали службового розслідування були зібрані, складені і надіслані відповідачу до міста Києва 07.04.2020 року, що підтверджується супровідним листом (а.с. 67), відповідно до якого 07.04.2020 року керівник Сумського управління Б. Подсоха направив начальнику ОСОБА_2 матеріали службового розслідування на 25 арк. 
Крім того, позивач зауважив, що відповідач мав врахувати те, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року у справі № 592/4548/20, встановленими обставинами і правовими висновками якої обґрунтувався наказ № 209, скасована постановою  Сумського апеляційного суду від 10.07.2020 року, як незаконна, необґрунтована бо винесена з істотним порушенням права на його захист із закриттям провадження на підставі ст. 247 КУпАП. Таким чином, у відповідач не було підстав спиратись у висновку службового розслідування на скасовану постанову у справі про адміністративне правопорушення.  
Крім того, позивач зазначив,  що до набрання чинності Законом України від 22.11.2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», тобто до 01.07.2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01.07.2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Також, позивач зазначив, що не може вважатися порушенням службової дисципліни діяння, вчинене ним поза службою. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон України № 580-УІП).
Статтею 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-УІІІ, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових, актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Наказом МВС від 09.11.2016 року за № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила № 1179), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.
Пунктом 1 розділу 1 Правил № 1179 встановлено, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Згідно з пунктами 3 та 4 розділу 4 Правил № 1179, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.
Згідно вимог ч. 1, ч. 2 статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі – Дисциплінарний статут) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Пунктами 3, 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.
Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Згідно приписів частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно зі ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Частиною 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до ч. 2 розділу 2 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року № 893, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про: перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2 та 3 розділу 7 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.
Частиною 1 ст. 77 Закону № 580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції. Зокрема, пунктом 6 ч. 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, Закон № 580-VIII не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого. Відтак, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку, особи порушника та виходячи із обставин справи, до особи може застосуватися найбільш суворе стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Працівник поліції згідно Присяги та Правил поведінки не повинен за будь-яких умов зраджувати моральним принципам служби, що відповідають вимогам держави і очікуванням суспільства, їх неухильне дотримання - справа честі і обов`язку кожного працівника.
У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 зазначено, що за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки, для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим.
Європейський суд з прав людини в рішення у справі «Горовенки та Бугара проти України» наголосив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою, чи таке провадження було закрите.
Вказані висновки підтверджуються також правовими позиціями Верховного Суду викладених в постанові від 22.01.2020 у справі №160/1750/19 та постанові від 23.01.2020 у справі №440/1220/19.
          Судом встановлено, що 03.09.2018 року позивач ОСОБА_1 склав присягу працівника поліції (т. 1, а.с. 60).
Наказом ДСР НП України лейтенант поліції ОСОБА_1 з 07.11.2019 року призначений на посаду оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України (т. 1, а.с. 58).
30.03.2020 року на адресу начальника ДСР НП України надійшла інформаційна довідка про подію, а саме про те, що 30.03.2020 року в АДРЕСА_1 інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України лейтенанта поліції ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 62).
Наказом ДСР НП України від 20.03.2020 року № 124 з метою встановлення обставин зазначеної події призначено проведення службового розслідування (т. 1, а.с. 64-65), яке було продовжено на строк 1 місяць (т. 1, а.с. 63, 66). 
На запит керівника управління стратегічних розслідувань в Сумській області від 30.03.2020 року УПП в Сумській області 30.03.2020 року направлені копії відеозаписів з нагрудних відео реєстраторів працівників управління патрульної поліції та копії адміністративним матеріалів (т. 1, а.с. 68). 
Матеріали для проведення службового розслідування (усього на 25 аркушах) Управлінням стратегічних розслідувань в Сумській області скеровані на адресу ДСР НП України 07.04.2020 року (т. 1, а.с. 67, 69-75).
За висновком службового розслідування, затвердженого 27.05.2020 року, - відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, слід уважати такими, що підтвердились. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступки несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України, оскільки будучи обізнаним щодо неухильного дотримання вимог законодавства України, а саме Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», Кодексу України про адміністративні правопорушення та Правил етичної поведінки поліцейських, перебуваючи в стані сп`яніння самовпевнений у безкарності керував транспортним засобом, що в свою чергу викликало суспільний резонанс та критику суспільства в адресу Національної поліції України.
В обґрунтування такого рішення, особи, що його проводили, зазначили про наступне.
Перевіркою установлено, що 30.03.2020 року о 2.08 на вул. Роменська, 91 в м. Суми інспектором взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Дяченком Р.В. складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який керував власним автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Згідно акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. В ході проведеного службового розслідування, опитаний лейтенант ОСОБА_1 в своєму поясненні вказав, що він особисто транспортним засобом не керував, працівниками патрульної поліції автомобіль був зупинений з іншим водієм, а адміністративний протокол склали на нього.
Фактично твердження ОСОБА_1 спростовуються: 
поясненнями керівника УСР в Сумській області ДСР НП України Подсоха Б.А. про те, що лейтенанту поліції ОСОБА_1 неодноразово доводилися вимоги керівництва НП України, ДСР НП України щодо недопущення скоєння надзвичайних подій, порушення дисципліни і законності, керування транспортними засобами у стані сп`яніння, а також суворі заходи дисциплінарного впливу застосовані до порушників у вигляді звільнення. Про те, що відносно ОСОБА_1 складений протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він дізнався 30.03.3020 року по телефону від чергового працівника по управлінню. 
поясненнями заступника начальника управління – начальника 3-го відділу УСР в Сумській області Лоза А.А., заступника начальника 3-го відділу УСР в Сумській області ОСОБА_4 , начальника 2-го сектору УСР в Сумській області ОСОБА_5 аналогічними  за змістом поясненням керівника УСР в Сумській області ДСР НП України.
копіями адміністративних матеріалів, складених 30.03.2020 року стосовно ОСОБА_1 та записами з нагрудних камер поліцейських.
Під час проведення службового розслідування установлено, що 27.05.2020 року до УСР в Сумській області надійшла копія постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року де зазначено, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладене адміністративне стягнення.
          Судом установлено, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року по справі № 592/4548/20 ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за що був підданий адміністративному стягненню.
          Судовим рішенням встановлено, що 30.03.2020 року о 00 год 55 хв в м. Суми по вул.. Роменська, 91, водій ОСОБА_1 керував автомобілем MITSUBISHI Lancer, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода. У присутності двох свідків водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «DRAGER», останній виявив бажання пройти огляд на сан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Згідно Висновку № 924 від 30.03.2020 року ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (т. 1, а.с. 22-25). 
          Постановою Сумського апеляційного суду від 10.07.2020 року по справі № 592/4548/20 за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на означене судове рішення, постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що із матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, однак піддаючи ОСОБА_1 адміністративному стягненню за правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП судом були допущені істотні порушення вимог закону.
          Наказом ДСР НП України від 29.05.2020 року № 209 за неналежне виконання службових обов`язків, що виразилося в порушенні вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 та ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 1, 11, 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.9 «а» розділу П Правил дорожнього руху, п.п. 3, 4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України звільнено зі служби в поліції (т. 1, а.с. 15-16).
          В обґрунтування прийнятого рішення зазначено про те, що на підставі інформаційної довідки від 30.03.2020 року № 1058/55/117/01-2020 про складання адміністративного протоколу відповідно до ст. 130 КУпАП по відношенню до оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України ОСОБА_1 проведено службове розслідування. У ході якого встановлено, що 30.03.2020 року о 00.55 ОСОБА_1 , який, перебуваючи поза службою та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на вул. Роменська, 91 в м. Суми керував легковим автомобілем MITSUBISHI Lancer, номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно з висновком Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань»  Сумської обласної ради від 30 березня 2020 року № 924 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння – 1.41 проміле.
          У зв`язку з цим працівники поліції стосовно ОСОБА_1 склали адміністративний протокол серії ДПР № 540662 за частиною 1 статті 130 ( Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння)  Кодексу України про адміністративні правопорушення.
          Відповідно до постанови Ковпаківського районного суду міста Суми від 29 квітня 2020 року в адміністративній справі № 592/4548/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян – 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
          Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи скоєння ним адміністративного правопорушення та бажаючи уникнути відповідальності, надав неправдиві свідчення працівникам патрульної поліції щодо керування його власним автомобілем іншою особою, незважаючи н те, що під час зупинки транспортного засобу він був зафіксований нагрудною камерою поліцейських. Крім того, останній не доповів про вказаний факт своєму безпосередньому керівництву.
          Водночас безпосередні керівники зазначеного працівника, а саме полковник поліції ОСОБА_6 , начальник УСР в Сумській області, капітан поліції ОСОБА_7 , заступник начальника цього управління, капітан поліції ОСОБА_4 , заступник начальника 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) цього управління та майор поліції ОСОБА_5 , начальник 2-го сектору (забезпечення діяльності) цього управління, послабили контроль за організацією роботи з питань дотримання дисципліни працівниками підпорядкованого підрозділу, порушивши вимоги наказу Національної поліції України від 23 вересня 2016 року № 920 «Про заходи  щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах  Національної поліції України» та пункту 3 листа Національної поліції України від 18 лютого 2019 року № 1884/01/122019 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни  та законності в діяльності поліції».
          Наказом ДСР НП України від 03.07.2020 року № 187 о/с оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області ДСР НП України ОСОБА_1 (0170585) з 06.07.2020 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону «Про національну поліцію» (т. 1, а.с. 19). 
Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» затверджений Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України» (далі – Порядок № 893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Наказом ДСР НП України від 30.03.2020 року № 124 (т. 1, а.с. 64-65), у зв`язку із надходженням інформаційної довідки від 30.03.2020 року № 1058/55/117/01-2020 та висновку Сумського обласного наркологічного диспансеру від 30.03.2020 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 , з  метою встановлення обставин зазначеної події, а також з`ясування інших причин та умов, наказано призначити за вказаними відомостями службове розслідування та визначений склад дисциплінарної комісії
Пунктом 17 розділу 1 Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 визначено, що забезпечення належної роботи дисциплінарної комісії та її матеріально-технічне забезпечення покладаються на керівника органу (підрозділу, установи, закладу), де призначено службове розслідування, або на керівника органу (підрозділу, установи, закладу), відносно підлеглого якого призначено службове розслідування.
Відповідно до п. 1 розділу Ш означеного Положення дисциплінарна комісія під час проведення щодо поліцейського службового розслідування має право:
1) відвідувати місце скоєння можливого дисциплінарного проступку, при цьому не перешкоджати здійсненню правоохоронними органами огляду місця події в межах кримінального процесуального чи адміністративного законодавства;
2) викликати поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також запрошувати інших працівників органів (підрозділів) поліції, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають стосунок до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них усні або письмові пояснення, здійснювати фіксацію технічними засобами за згодою особи, з якою проводиться бесіда, її усних пояснень, а також одержувати документи, які стосуються службового розслідування;
3) проводити одночасні опитування осіб, у поясненнях яких про обставини дисциплінарного проступку є суттєві розбіжності. Одночасне опитування проводиться за згодою опитуваних осіб, про його проведення складається довідка;
4) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів службового розслідування;
5) вивчати документи, що мають стосунок до службового розслідування, у разі потреби знімати з них копії і долучати до матеріалів службового розслідування;
6) користуватися в установленому порядку базами (банками) даних Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та інших органів державної влади;
7) залучати в разі потреби відповідних фахівців і отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування;
8) у разі перешкоджання посадовими особами поліції проведенню службового розслідування шляхом подання письмового рапорту (заяви) доповідати про це уповноваженому керівнику, який його призначив, для ініціювання питання призначення службового розслідування щодо такої особи;
9) у разі необхідності проведення значного обсягу дій звертатися з рапортом до керівника, який призначив службове розслідування, про продовження строку службового розслідування та (або) додаткове залучення працівників з метою своєчасного його завершення.
          Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог адміністративного позову, колегія суддів зазначає, що досліджені в засіданні суду матеріали службового розслідування, проведеного по факту складання по відношенню до позивача адміністративного протоколу відповідно до ст. 130 КУпАП, що надані як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції представником відповідача, посвідчують ту обставину, що членами дисциплінарної комісії не одержувалися від працівника УСР в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 письмові пояснення. 
          В матеріалах службового розслідування відсутні носії із записами з нагрудних камер поліцейських, посилання на інформацію з яких мається на аркуші № 4 Висновку службового розслідування. 
Означеного висновку колегія суддів дійшла з огляду на те, що 18.08.2020 року за № 11 відповідач ДСР НП України, виконуючи вимоги ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2020 року, надав до суду першої інстанції копію матеріалів службового розслідування (т. 1, а.с. 62-113), які прошиті та пронумеровані на 52 аркушах, що засвідчено підписом заступником начальника 3-го відділу кадрового забезпечення 4-го управління ДСР. У числі наданого відсутній носій інформації, який містить запис з нагрудних камер поліцейських.
На вимогу суду апеляційної інстанції надати оригінали документів, що були використані під час проведення службового розслідування, проведеного по відношенню до позивача, відповідачем був наданий аналогічний пакет документів.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що 07.04.2020 року Управлінням СР в Сумській області на адресу відповідача був скерований пакет документів на 25 аркушах (т. 1, а.с. 67). В додатку до матеріалів скерованих на адресу ДСР НП України носій інформації не визначений.
Заявляючи 26.11.2020 року клопотання про приєднання до матеріалів справи у якості доказу по справі оптичний носій даних (диск DVD-R) (т. 1, а.с. 195-199) відповідач зазначає, що «вказані відеоматеріали було надіслано листом Управління патрульної поліції в Сумській області від 30.03.2020 № 345741/38/01-2020 до Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України і Сумській області на його запит».
Разом з тим, відповідачем не надано жодних пояснень щодо ненадання означеного носія до суду одночасно з наданням матеріалів службового розслідування. При цьому, та обставина, що оптичний носій даних був скерований на адресу Управління стратегічних розслідувань в Сумській області листом від 30.03.2020 року разом з копіями адміністративних матеріалів учасниками справи не спростовується та підтверджується відповідним листом (т. 1, а.с. 197).
          Відповідно до п. 3 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 року № 814, передбачено, що копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається чи надсилається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.
          Із змісту копії постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року по справі № 592/4548/20, що долучена до матеріалів службового розслідування, вбачається, що в копії цього документу відсутній запис про те, що означене судове рішення набрало законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Аналізуючи наведене в його сукупності, колегія суддів дійшла зазначає, що на час затвердження відповідачем Висновку службового розслідування, прийняття наказу від 29.05.2020 року за № 209 «Про застосування дисциплінарних стягнень стосовно окремих працівників УСР в Сумській області» (частині, що стосується позивача ОСОБА_1 ), а також від 03.07.2020 року № 187 о/с про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, факти, зазначені у Висновку службового розслідування, які у подальшому були покладені в обґрунтування оскаржуваних позивачем наказів, свого підтвердження не мали.
          Колегія суддів дійшла такого висновку з огляду на те, що судовим розглядом справи встановлено, що свою провину в скоєнні правопорушення ОСОБА_1 заперечував, працівники УСР в Сумській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 свідками подій, що відбувалися 30.03.2020 року о 00 год. 55 хв в АДРЕСА_1 , не були, а в матеріалах службового розслідування відсутні інформаційні носії – записи з нагрудних камер поліцейських. При цьому, колегія суддів зауважує про відсутність у відповідача даних про те, що на час проведення службового розслідування і прийняття оскаржуваних позивачем наказів, постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2020 року по справі № 592/4548/20 набрала законної сили. Таким чином, оскаржувані позивачем накази не відповідають вимогам п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України щодо обґрунтованості прийнятих відповідачем рішень.
          Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів задовольняє вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовує судове рішення та приймає нове – про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі – Порядок).
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.
Таким чином, ураховуючи, що звільнення позивача відбулось 06.07.2020 року середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме травень та червень 2020 року.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством – календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку).
          Середньоденна заробітна плата/грошове забезпечення для визначення загальної суми заробітку позивача, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, позивача складає 232,27 грн та сторонами дана обставина не спростовується (а.с. т. 1, а.с. 152).
З урахуванням розрахунку норми тривалості робочого часу на 2020-2021 роки, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, інформації, що мається в листах Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019   № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», від 12.08.2020   № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» та розміру середньоденного грошового забезпечення розмір середнього грошового забезпечення позивача за період з 06.07.2020 року по 13.07.2020 року включно складає 60.390,20 грн, з відрахуванням обов`язкових податків, зборів, платежів.
Відповідно до п. 6 розділу Ш Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, - поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
За наслідками розгляду апеляційної  скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права (п.п. 1 та  4 ч. 1 ст. 317 КАС України).           
Інші доводи апеляційної скарги та заперечень учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.                    
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 209 від 29 травня 2020 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 187 о/с від 03 липня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».
Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області з 07 липня 2020 року.
Стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (адреса: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, код ЄДРПОУ 43305056) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2020 року по 13 липня 2021 року в сумі 60.390,20 грн. (шістдесят тисяч триста дев`яносто гривень двадцять копійок) з відрахуванням обов`язкових податків, зборів, платежів.
В частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на посаді ОСОБА_1 судове рішення допустити до негайного виконання.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 23 липня 2021 року.