ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 липня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/1947/19
провадження № 22-ц/4809/59/21 

 Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
                суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.
       з участю секретаря: Демешко Л.В.
       Учасники справи:
       позивач : ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Майнард Н.О. 
       відповідач:  Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,інтереси якого представляє адвокат Бистров С.А.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2020 року, у складі головуючого судді Павелко І.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення відсотків за користування депозитними коштами, - 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення відсотків за користування депозитними коштами.
Просив стягнути на його користь суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 360 095,99 грн., інфляційних втрат на суму 179 784,18 грн. , а також 3% за весь період користування коштами на суму 51 332,99 грн. в загальній сумі 591 213,16 грн..
Також просив стягнути 3% пені у порядку виконання cт. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015 по 18.03.2019, на загальну суму 18 773 278,34 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.
07.10.2019 подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 424 089,26 грн., інфляційних втрат на суму 182 276,99 грн. та а також 3% за весь період користування коштами на суму 61 849,35 грн. в загальній сумі 668 215,60 грн.,  3%  пені у порядку виконання ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015 по 07.10.2019 на загальну суму 21 925 334,95 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Крім того, позивачем у грудні 2019 року було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь суму відсотків за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 452 123,85 грн., інфляційних втрат на суму 199 886,16 грн., а також 3% річних за весь період користування коштами на суму 66 395,50 грн. в загальній сумі 718 405,51 грн.; 3% пені у порядку виконання ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 02.11.2015 по 03.12.2019, на загальну суму 22 790 605,39 грн. Вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2020 року позов задоволено частково. Стягнути із позивача на користь  ОСОБА_1  відсотки за користування коштами банківського вкладу за весь період неповернення вкладу на суму 2435,37 грн.; інфляційні втрати на суму 46 375,29 грн.;  3% за період з 03.12.2016 по 03.12.2019 на суму 13 346,82 грн.; 3% пені за період з 03.12.2018 по 03.12.2019 на суму 711,83 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із апеляційною скаргою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення, задовольнивши позов у повному обсязі.
Не погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо спливу строку позовної давності, який просив застосувати відповідач.
       АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
       Вказує, що суд першої інстанції правильно застосував спеціальний строк позовної давності та ч. 3 ст.551 ЦК України до спірних правовідносин. 
       Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам з таких підстав.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції послався на те, що обсяг прав і обов`язків сторін повинен відповідати умовам угоди та вимогам чинного законодавства.
Встановлено, що 18 вересня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на оформлення вкладу «Депозит Плюс» на підставі якої був укладений договір банківського вкладу SAMDNO1000737761778, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку грошові кошти в сумі 148 293,00 грн. на строк 6 місяців.
Позивачем, 18.09.2013 була укладена додаткова угода до вищевказаного договору, якою банком встановлена надбавка у розмірі 2 % річних на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок.
З договору вбачається, що підписавши 18 вересня 2013 року вказану заяву про оформлення вкладу «Депозит Плюс» ОСОБА_1 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений.
13 січня 2015 року ОСОБА_1 направив заяву про закриття депозитного рахунку за договором № SAMDNO 1000737761778 та видачу належних йому готівкових коштів в повному обсязі, яка була отримана 19 січня 2015 року.
Листом від 20 січня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150116/991 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило позивача про те, що вимушене припинення діяльності банку на території АР Крим призвело до втрати можливості здійснювати банківську діяльність та незаконного вилучення майна банку, виникнення значних матеріальних проблем. З посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» фактично відмовлено від повернення коштів. Подальше листування результатів не дало, тому позивач вимушений був звернутися до суду для захисту своїх порушених прав і повернення суми депозитного вкладу.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року закрито основний рахунок карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , утворених за договором від 18 вересня 2013 року № SAMDNO 1000737761778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням інфляції складає 413 282 грн. 87 коп., та 3 % річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 року, що становить 12 623 грн. 38 коп., стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за весь час користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 року у розмірі 101 759 грн. 06 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Вказане рішення набрало законної сили - 15.11.2017 та передано на виконання і було виконане - 03.12.2019 року, тобто після звернення позивача із даним позовом. 
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернув йому грошові кошти згідно рішення суду в добровільному порядку на протязі року після набрання рішенням законної сили, отже він є таким, що прострочив.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Виходячи з положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Відповідно до ст. 625 ЦК України та правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дана правильна оцінка обставинам справи, застосовано норми матеріального права та наведений достовірний математичний розрахунок боргових зобов`язань відповідача.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
09.08.2021 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                         О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                С.М. Єгорова
                                                                              
                                                                        О.А. Письменний