ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/325/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року 
у справі №280/325/21 
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод БУДМАШ"  
до  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України     
про визнання протиправними та скасування постанов,- 

ВСТАНОВИВ:
16 січня 2021 р.   Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод БУДМАШ" звернулось до суду з адміністративним позовом до   Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України   в якому просило:  
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. про стягнення виконавчого збору від 11.12.2020, виконавче провадження №50370336 від 03.03.2016;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. ВП №63940202 від 16.12.2020 про відкриття виконавчого провадження.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 р. у справі № 280/325/21 адміністративний позов   Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод БУДМАШ"  до  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов - задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 р. у справі № 280/325/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що спірна постанова винесена в період дії редакції закону, що не вимагає фактичного стягнення для визначення стягнення виконавчого збору, а отже висновок суду про протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження за стягненням виконавчого збору, є таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 24.04.2014 по справі №5009/4677/12 вирішено в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», (03150, м.Київ, вул.Горького, буд.127, ідентифікаційний код 00032112) за Кредитним договором №151307К21 від 05.04.2007 р. і Кредитним договором №151311К6 від 22.03.2011 р., укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151310N2 від 26.07.2010 р., в розмірі  4434398,10 (чотири мільйони чотириста тридцять чотири тисячі триста дев`яносто вісім, 00) доларів США  (що еквівалентно 35444144,01 (тридцять п`ять мільйонів чотириста сорок чотири тисячі сто сорок чотири, 01) грн. за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на 16.11.2012 р. 1 долар США = 7,9930 грн.) та  53335215,12 (п`ятдесят три мільйони триста тридцять п`ять тисяч двісті п`ятнадцять, 12) грн.  звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором №151310Z67 від 30.07.2010 р., а саме: профілакторій, літера А-3, загальною площею 3569,8 кв.м., що розташований за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Набережна, 3, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої  Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації, визначеною в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог  Закону України «Про виконавче провадження».   
На виконання зазначеного рішення видано наказ, який пред`явлено до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
03.03.2016 старшим державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №50370336.
Після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем проводились дії щодо примусового виконання зазначеного рішення, що підтверджується наявними матеріалами виконавчого провадження.
10.12.2020 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення).
Також, 11.12.2020 державним виконавцем в межах виконавчого провадження №50370336 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, за якою стягнуто з боржника ТОВ «Завод БУДМАШ» виконавчий збір у розмірі 527977,21 грн., який визначено у розмірі 10 відсотків від початкової вартості майна – 5  279  773,10 грн.
16.12.2020 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63940202, з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 11.12.2020 №50370336.
Не погодившись з постановою позивач звернувся до суду.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.
У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).
Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.
Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Така  правова позиція викладена   у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18.
З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повно відповідають встановленим по справі обставинам а також нормам чинного законодавства.
В межах доводів апеляційної скарги, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  19 лютого 2021 р. у справі № 280/325/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  19 лютого 2021 р. у справі № 280/325/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко