П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9843/20	
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа: Військова академія (м.Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, третя особа: Військова академія (м.Одеса), в якому просив:
- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в межах норм, передбачених чинних законодавством України;
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в межах норм, передбачених чинним законодавством України, з 01 жовтня 2019 року по день винесення судом рішення, з урахуванням попередньо виплаченої суми таких пільг.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач наголошував на тому, що відповідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі-Закон №3551-XII), він має пільги на оплату комунальних послуг, як учасник бойових дій, виплата яких з травня 2020 року була припинена.
Під час з`ясування позивачем підстав за яких припинено виплату вказаних пільг встановлено, що у період з жовтня 2019 по червень 2020 року він отримував пільгу на оплату житлово-комунальних послуг лише за централізоване опалення під час опалювального сезону. Пільги на оплату інших житлово-комунальних послуг позивачу взагалі не нараховувалися.
Позивач наголошує на тому, що його право щодо отримання пільг на житлово-комунальні послуги, як особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 вказав, що його право на пільги за житлово-комунальні послуги не може ставитися у залежність від механізмів взаємодії відповідача з управителями, виконавцями комунальних послуг.
В даному випадку, на думку апелянта, є підстави стверджувати про наявність у нього «законних сподівань», оскільки він, як учасник бойових дій, отримав право на пільгу з моменту подання ним відповідної заяви про надання пільг.
Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність законного права позивача на отримання пільги з оплати житлово-комунальних послуг та дійшов помилкового висновку про те, що право позивача не порушене, оскільки у відповідача відсутній необхідний обсяг інформації, отримання якої, між іншим, не залежить від позивача.
Поряд з цим, твердження про відсутність необхідної інформації для виплати пільги є сумнівним, адже позивачу нараховувалася пільга на послуги з централізованого опалення, відтак відповідач володів інформацією, визначеною п.5 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №373 (далі-Порядок №373), для призначення, нарахування та виплати зазначеної пільги.
26 травня 2021 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав до суду відзив на апеляційну скаргу за яким відповідач вважає рішення суду першої інстанції правильним, а тому просить апеляційну скарну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження)..
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.89).
Позивач перебуває на військовій службі у Південному територіальному управлінні внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, що дислокується у м. Одеса, та перебуває на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов (а.с.15-17).
На підставі спеціального ордера на жилу площу в гуртожитку від 10 квітня 2014 року №21 серія 17/39 позивач із членами сім`ї (дружина – ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_3 ) вселився до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (балансоутримувач - Військова академія (м. Одеса), ЄДРПОУ - 24983020) (а.с.18).
Згідно з довідкою від 21 лютого 2018 року, виданою інспектором відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення ОСОБА_4 , позивача як учасника бойових дій, складом сім`ї три особи, з 20 лютого 2018 року взято на персоніфікований облік в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків в управлінні соціального захисту населення в Малиновському районі за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 . (а.с.17).
Як зазначав позивач, до травня 2020 року йому нараховувалась пільга на оплату комунальних послуг, виплата якої припинена.
25 червня 2020 року позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із запитом про отримання інформації щодо розміру пільги, нарахованої позивачу з жовтня 2019 року (а.с.19).
Листом директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 червня 2020 року №ЗПГ-29862/2 повідомлено заявника, що пільгу на оплату житлово-комунальних послуг позивач отримував лише на послугу з централізованого опалення, яка з травня 2020 року вже не надається, у зв`язку із закінченням опалювального сезону. Крім того, заявника повідомлено про те, що пільги на оплату інших житлово-комунальних послуг йому не нараховувались, а таке нарахування можливе лише у разі надання індивідуальних договорів та за наявності особових рахунків в організаціях.
15 липня 2020 року, з метою реалізації права на отримання пільги, позивач звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про здійснення донарахування належних йому пільг, крім послуг з централізованого опалення, за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року (а.с.25). До заяви долучено копію договору від 04 жовтня 2019 року №258 про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг, укладений з Військовою академією (м.Одеса), яка є надавачем послуг за умовами зазначеного договору, а також довідку від 13 липня 2020 року №6/21/483 про нарахування та сплату житлово-комунальних послуг.
Листом першого заступника директора Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 22 липня 2020 року №02-р-35326 позивачу відмовлено у проведенні донарахування та подальшої виплати пільг на оплату житлово-комунальних послуг та повідомлено, що відшкодування витрат мешканцям будівель, розташованих на території академії, можливе за таких умов:
-          будинок зданий в експлуатацію, має статус житлового приміщення;
-          наявність окремих лічильників на електроенергію;
-          наявність тарифів, затверджених згідно з чинним законодавством (а.с.31-32).
Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради діяв згідно ст.19 Конституції України та правомірно відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті пільги із роз`ясненням причин такої відмови та необхідності надання Надавачем послуг відповідної інформації, права позивача на час звернення до суду з позовом відповідачем не порушувалися.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У преамбулі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-ХІІ) вказано, що він визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно ч.2 ст.4 Закону №3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Пунктом 8 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 (далі-Порядок №373) передбачено, що за отриманням інформації про будь-які питання, пов`язані з нарахуванням пільги, пільговики звертаються до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення.
Так, 30 червня 2020 року Департаментом праці та соціальної політики надано позивачу відповідь на його запит від 25 червня 2020 року щодо підстав припинення нарахування йому пільг на житлово-комунальні послуги, за якою вбачається, що нарахування пільг на житлово-комунальні послуги можливо лише у разі надання договорів (як фізичної особи) та за наявності особистих рахунків в організаціях, таким чином управлінням нараховувалась пільга лише на послуги централізованого опалення в період опалювального сезону. 
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (далі-Закон №2189-VIII) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 ст.12 Закону №2189-VIII визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно ч.1 ст.13 Закону №2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 15 липня 2020 року звертався до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про здійснення донарахування належних йому пільг та додатками до неї, а саме: Договором від 04 жовтня 2019 року №258 та довідкою №6/21/483 від 13 липня 2020 року). (а.с.25) 
Втім, Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви від 15 липня 2020 року щодо здійснення донарахування належних йому пільг, на підставі того, що ним не надано індивідуальних договорів або договорів колективного споживання, укладених управителем від імені та в інтересах мешканців багатоквартирних будинків з підприємствами, які безпосередньо надають комунальні послуги.
Разом з тим, статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Будівлі військового містечка №17, зокрема і будинок АДРЕСА_3 , є військовим майном, яке, на даний час, знаходиться на балансі та перебуває у відповідній експлуатації Військової академії (м.Одеса), про що свідчить акт приймання (передачі) будинків, споруд та території військового містечка №17 від 20 серпня 2013 року.
Отже, будинок, в якому проживає позивач, є відомчим, перебуває на балансі Військової академії, та використовується як гуртожиток для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують житло. Мешканці гуртожитку здійснюють оплату за використані комунальні послуги та вносять квартирну плату.
Дослідивши долучений позивачем до заяви Договір про надання та відшкодування житлово-комунальних послуг №258 від 04 жовтня 2019 року укладений між Військовою академією (м.Одеса), надалі «Надавач послуг» та ОСОБА_1 , в подальшому «Споживач», колегією суддів встановлено, що згідно його умов Військова академія (м.Одеса) забезпечує надання комунальних послуг, а Споживач - оплачує комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, опалення, електричної енергії) та квартирну плату за утримання будинку та прибудинкової території. 
Так, відповідно п.3.1.3 та п.3.1.5 вказаного Договору Військова академія (м.Одеса) зобов`язана укладати з енергопостачальними організаціями договори або самостійно виробляти комунальні ресурси, необхідні для надання комунальних послуг споживачеві та виконувати інші обов`язки, передбачені чинним законодавством. (а.с.26-27)
При цьому, відповідно до Закону №2189-VIII колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
Вказаним Законом №2189-VIII також визначено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Тобто, відповідно умов вказаного Договору №258 від 04 жовтня 2019 року Військова академія (м.Одеса) є колективним споживачем, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договори про надання комунальних послуг.
Поряд з цим, згідно вимог п.6 Порядку №373 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення на підставі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), та інформації, отриманої від організацій-надавачів послуг (відповідно до пункту 5 цього Порядку), розраховують щомісяця до 20 числа суму пільги виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування.
Згідно вимог п.5 Порядку №373 для розрахунку розміру пільги інформацію структурним підрозділам з питань соціального захисту населення до 15 числа кожного місяця надають:
бюджетні установи, казенні підприємства та комунальні некомерційні підприємства, що утворюються у результаті реорганізації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, - про працівників, які мають право на отримання пільги у поточному місяці з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї;
об`єднання - про зміну внесків, платежів об`єднанню;
управителі, виконавці комунальних послуг - про зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку.
Втім, з матеріалів справи вбачається, що Військова академія (м.Одеса) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради зі списком мешканців гуртожитків Військової академії, які мають право на отримання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, та копіями договорів з постачальними організаціями про закупівлю послуг з теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення, звернулася лише 11 листопада 2020 року. (а.с.154)
Втім, пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 1994 року №94 "Про порядок надання пільг, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що громадянам, які набули статусу ветерана війни або особи, яка має особливі заслуги перед Батьківщиною, та особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", після прийняття цього Закону, пільги надаються з дня звернення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позов про призначення пільги у вигляді знижки за користування житлово-комунальними послугами ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, підлягає задоволенню саме з 15 липня 2020 року, дати звернення із заявою.
Поряд з цим, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до статті 12 Закону №3551-ХІІ пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4 - 6 цієї статті, надаються учасникам бойових дій та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що право на пільги за житлово-комунальні послуги не може ставитися в залежність від механізмів взаємодії відповідача з управителями, виконавцями комунальних послуг, тощо.
Вказані обставини залишені поза увагою судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В справі «East/West Alliance Limited» проти України» Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).
Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland).
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain).
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Перерозподіл судових витрат, відповідно вимог ст.139 КАС України, не передбачений.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Військової академії (м.Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах норм, передбачених чинних законодавством України.
Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах норм, передбачених чинним законодавством України, з 15 липня 2020 року, з урахуванням попередньо виплаченої суми таких пільг.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 22.07.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.